КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/3514/19
Провадження № 22-ц/824/8683/2019
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В. Кулікової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсним кредитного договору №200048676 від 18.06.2014 року.

Договір укладено у вигляді заяви (оферти), яка разом з умовами надання та обслуговування кредитів та графіків платежів, являє собою кредитний договір.

Проте, матеріали заяви були подані в порушення та не відповідали вимогам ст. 177 ЦПК України, в зв`язку з чим позивачу на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2019 року був наданий строк для усунення недоліків, з метою сплати судового збору за позовні вимоги немайнового характеру, що становить 768,40 грн.

21.03.2019 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , в якій останній вказав, що він звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим не зобов`язаний його сплачувати при поданні позову з підстав Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору,визнано неподаною та повернуто позивачу, оскільки в заявленому позові позивач виступає не як споживач, позов подано не на захист прав споживача.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, 03 травня 2019 року у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що оскаржуваний договір є споживчим, а тому підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини споживача, який не має намір отримувати прибуток, а бажає лише задовольнити власні потреби з особою ( фізичною або юридичною), яка здійснює підприємницьку діяльність з виготовлення, продажу, надання послуг незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником не були усунені вказані в ухвалі Святошиньського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року недоліки, а саме не були подані документи, що підтверджують сплату судового збору.

Апеляційний суд не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлені вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»про визнання недійсним кредитного договору на підставі Закону України "Про захист прав споживачів".

У статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України "Про судовий збір", не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України "Про захист прав споживачів").

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів"споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судовий збір" у частині третій статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів"(Відомості Верховної Ради України, 2006 р., № 7, ст. 84) слова "державного мита" замінені словами "судового збору".

Отже, приймаючи Закон України "Про судовий збір", законодавець передбачив можливість застосування Закону України "Про захист прав споживачів" при визначенні пільг для певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Крім того, згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц споживачі звільнені від сплати судового збору на всіх стадіях судового процесу.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21 березня 2018 року, позов про захист прав споживачів є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права і який, таким чином, не може бути поділений на окремі процесуальні дії як об`єкти справляння судового збору.

Таким чином, споживачі, звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав за будь-які процесуальні дії під час судового розгляду позову про захист прав споживачів.

Отже, колегія суддів, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно поклав на позивача, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала судді підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 257, 367, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договорунаправити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова