22-ц/804/3047/19
266/4594/19

Єдиний унікальний номер 266/4594/19
Номер провадження 22-ц/804/3047/19
Доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

секретар Єфремова О.В.

сторони

позивач військова прокуратура Маріупольського гарнізону в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( військова частина НОМЕР_1 )

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 року у складі судді Пантелєєва Д.Г.,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року заступник військового прокурора Маріупольського гарнізону звернувся з позовом в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ). На підставі наказу №155-ОС від 21 червня 2018 відповідач був звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. При звільненні відповідачем не внесено до фінансової частини ІНФОРМАЦІЯ_1 кошти за надміру використаною відпусткою у 2018 році в кількості 18 календарних днів в сумі 9319,42 грн. Посилаючись на положення ст. 1166 ЦК України просив стягнути з відповідача вказану суму.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 року провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Маріупольського гарнізону в інтересах держави в особі Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, закрито.

В апеляційній скарзі начальник Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Держаної прикордонної служби України просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що сказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що предметом спору є відшкодування військовослужбовцем військовій частині матеріальної шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 , отже відповідно до ст. 1166 ЦК України розгляд справи має відбуватись за правилами цивільного судочинства. Суд не звернув уваги на приписи постанови Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР( Положення), за яким у разі звільнення у запас або відставку винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир( начальник) військової частини у порядку, встановленим чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкодою. Аналогічна правова позиція щодо підсудності даної категорії справ відкладена у постанови Великої Палати Верховного Суду в своїй постанові від 20.09.2018 року по справі 200/22363/16-а.

Адвокат Балтак Д.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , надав відзив, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить ухвалу суду залишити без змін. Вказує, шо спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби. У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності військовослужбовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу ст. 19 КАС та така позиція відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/ 16 та від 12 грудня 2018 року у справі за 3 734/3102/16-ц.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, клопотань до апеляційного суду не надавав, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи за його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Ящук О.В., представника позивача Лещенко М.Ю., які просили задовольнити апеляційну скаргу, заперечення представника відповідача адвоката Балтак Д.О., який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 375 ЦПК України).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний позов відноситься до компетенції адміністративного суду та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ч. 1 ст. 19 КАС України).

Відповідно до п.п. 2, 7, 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З вимог чинного Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, з приводу проходження публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

Проходження публічної служби, відповідно, і військової служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога заступника військового прокурора в інтересах держави в особі Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди коштів за переплачене грошове забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати від 5 грудня 2018 року у справі №11-892апп18, від 12 грудня 2018 року у справі №14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року у справі №636/93/14-ц.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку із наведеним, висновок суду першої інстанції про те, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 200/22363/16-а, судова колегія відхиляє з оглядом на таке.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, остання правова позиція Великої Палати Верховного Суду щодо підсудності справ, викладена у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року у справі №636/93/14-ц та суд вірно врахував дані останні правові позиції.

Відтак, ухвала суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Держаної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Судді Г.Л.Гаврилова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова