Справа № 132/4483/19
Провадження №2-о/132/118/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" грудня 2019 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Павленко І.В.

за участю секретаря Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа:Калинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ: Заявник в заяві вказує, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Сімферополь АР Крим на окупованій території.

Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Місцем народження дитини є м.Сімферополь. Встановлення факту народження необхідно їй для отримання свідоцтва про народження. За вказаних обставин заявник звернулася в суд з даною заявою.

Від заявника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Калинівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, згідно листа №2752/16.9-38 від 18.12.2019 року провідний спеціаліст відділу ДРАЦС Н.І.Мисак просить справу розглянути за відсутності представника відділу.

Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.7 ч.1ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника; у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Сімферополь АР Крим на окупованій території..

Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану заявник позбавлена можливості, оскільки факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Як вбачається з медичного свідоцтва про народження серії 35 №039522, виданого 24.08.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народила дитину.

В свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.09.2019 року Алуштинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Сімферополь, батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно ч.1 ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, зазначені вище медичне свідоцтво та свідоцтво про народження не створюють правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав.

Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини»(Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45),«Кіпр проти Туреччини»(Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії»(Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі«Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження дитини жіночої статі- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження-Україна, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, батьком якої є ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_1 , встановленим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.81,263-265,315,317,319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження дитини жіночої статі- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження-Україна, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, батьком якої є громадянин України ОСОБА_3 , а матір`ю громадянка України ОСОБА_1 .

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

СУДДЯ: