ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1173/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/13886/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2019 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст якого складено 02 жовтня 2019 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі - АТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позову банк посилався на те, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», котре у подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , кредитного договору від 27 листопада 2014 року, відповідач отримав кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та зобов`язався повернути ці кошти та сплатити відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором. Однак ОСОБА_1 не виконує належно взятих на себе зобов`язань щодо вчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 11521,70 грн., яку позивач і просить з нього стягнути.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором від 27 листопада 2014 року у розмірі 3926 грн. 28 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом не взято до уваги те, що він не отримував кредитних коштів, в заяві не проставлена процентна ставка, матеріали справи не містять підтверджень про те, що саме ці витяг та з тарифів з умов розумів він, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку. В матеріалах відсутні докази того, що взагалі документи на момент отримання ним кредитних коштів містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів). Крім того судом не враховано те, що відповідно за його зверненням до Тернопільського міського відділу поліції порушено кримінальне провадження стосовно вчинення відносно нього шахрайських дій шляхом стягнення з його карти чужою особою грошових коштів та надано йому статус потерпілого.

Відзив на апеляційну скаргу не поступив.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення із ОСОБА_1 нарахованих процентів за користування кредитом, пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору та, що з ними був ознайомлений та згоден відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, зокрема щодо тарифів ПАТ КБ "Приватбанк", розміру процентів за користування кредитом.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Із позовної заяви вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 21 вересня 2017 року становить 11521,70 грн., і складається із: заборгованості за тілом кредиту 3926,28 грн., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами 1345,48 грн., нарахованих пені за несвоєчасне виконання умов договору 5225,10 грн., а також 500 грн. штраф (фіксована частина), та 524,84 грн. штраф (процентна складова).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У підписаній сторонами анкеті-заяві позичальника від 27.11.2014 року не зазначена процентна ставка, строк повернення кредиту.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови в правила надання банківських послуг ПАТ КБ "Приватбанк".

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, а також відповідальність за порушення умов договору у виді сплати пені та штрафів.

Враховуючи вищенаведене, колегія судді вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до переконання про стягнення із ОСОБА_1 заборгованість лише за тілом кредиту у розмірі 3926,28 грн, відмовивши у стягненні процентів та пені.

Посилання ОСОБА_1 про те, що за його зверненням Тернопільським міським відділом поліції порушено кримінальне провадження стосовно вчинення щодо нього шахрайських дій шляхом стягнення з його картки без його відома грошових коштів, а тому він не отримував кредиту не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, у матеріалах справи є відповідь слідчого відділу Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 03.03.2018 року № Ш-6, у якій зазначено, що звернення ОСОБА_1 щодо отримання інформації, розглянуто. У слідчому відділі Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області 19.09.2016 року розпочато кримінальне провадження №0003186 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 невідомою особою.

У вказаному кримінальному провадженні на підставі інформації, отриманої від представника оператора мобільного зв`язку ПрАТ "Київстар" згідно ухвали суду, 14.06.2017 року було визначено територіальну підсудність за Якимівським відділенням поліції Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

У матеріалах справи відсутня подальша інформація про хід кримінального провадження

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо вчинення іншою особою шахрайських дій по відношенню до відповідача, чим спростовано твердження апелянта про те, що кошти із його кредитної картки були зняті посторонньою особою.

Голослівними є посилання апелянта щодо не отримання ним кредитних коштів, оскільки спростовані розрахунком заборгованості наданим позивачем, яким підтверджено отримання цих коштів відповідачем та використання їх.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів та штрафних санкцій є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони були предметом дослідження суду першої інстанції, яким їм дав належну та правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Разом з тим, суд першої інстанції стягуючи з відповідача судовий збір в сумі 1600 грн. не звернув уваги на те, що останній є інвалідом другої групи.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення № 259840, виданого 29 березня 2018 року, ОСОБА_1 є інвалідом II групи.

Копію вказаного посвідчення було надано відповідачем у суді першої інстанції ( а. с.71).

Проте суд першої інстанції, на вказане уваги не звернув та незаконно стягнув на користь позивача судовий збір в сумі 1600 грн з ОСОБА_1 , який є інвалідом II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1600 грн сплаченого ним судового збору при зверненні до суду.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню в силу ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2019 року в частині стягнення судового збору скасувати.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд 1Д, ) за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1 600 грн. (тисячу шістсот) понесених судових витрат у вигляді судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак