Провадження № 2-др/638/25/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Тітової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду міста Харкова заяву представника відповідача адвоката Яковлєвої Людмили Іванівни про стягнення витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебувала вказана цивільна справа.

Ухвалою суду від 27.05.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без розгляду.

03.06.2019 року до суду надійшла заява представника відповідача про стягнення витрат, в якій зазначає про понесення відповідачем судових витрат в загальному розмірі 6500,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування зазначає, що відповідач по справі юридично необізнаний і не мав можливості самостійно складати процесуальні документи, самостійно сформувати свою правову позицію та визначити, якими доказами вона має обґрунтовуватись. Відповідачем по справі 10.01.2019 року укладено Угоду про надання правничої допомоги з адвокатом Яковлєвою Л.І. За надання правової допомоги у праві відповідачем понесено витрати на оплату правничої допомоги, розмір яких становить 6500 грн. Факт надання правничої допомоги підтверджується угодою б/н від 10.01.2019 року, Додатковою угодою №1 до Угоди про надання правової допомоги від 10.01.2019 року, Орієнтовним розрахунком витрат на правничу допомогу від 10.01.2019 року, Детальним описом наданих послуг від 27.05.2019 року, Актом про надання послуг від 27.05.2019 року до Додаткової угоди №1 до Угоди про надання правової допомоги від 10.01.2019 року, Актами приймання-передавання документів. Також зазначає, що позовна заява залишена без розгляду через неодноразову поспіль неявку позивача та її представника в судові засідання. Вважає, що позивачка, зловживаючи своїми процесуальними правами, ініціювала необґрунтоване звернення до суду з позовом до відповідача, внаслідок чого з метою захисту від позову відповідач звернувся за правничою допомогою. Правова допомога була надана відповідачеві та оплачена ним, однак в подальшому, позивачка перестала цікавитись судовою справою, жодного разу не з`явилася в судове засідання ані особисто, ані її представник, матеріали справи містять докази про належне повідомлення про дату та час розгляду справи. Вказані обставини, на думку представника відповідача, свідчать про зловживання процесуальними правами, що є підставою для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В судове засідання сторони не з`явились, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд заяви без його участі, заяву підтримав, інші учасники причини неявки суду не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на наступне.

Зі змісту статті 270 ЦПК України вбачається, що додаткове рішення у справі може бути ухвалено в тому разі, коли судом було розглянуто позовні вимоги по суті (ухвалено рішення у справі), з однієї із підстав:

1) якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) якщо судом не вирішено питання про судові витрати;

4) якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У даній справі судом не приймалось рішення по суті позовних вимог, оскільки позовну заяву на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судові засідання належним чином повідомленого позивача.

Таким чином, процесуальних підстав ухвалення додаткового рішення у справі судом не вбачається.

Відповідно до ч.3 ст.257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Процесуальний порядок вирішення судом питання про розподіл судових витрат, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду, передбачений ч.ч. 5, 6 ст.142 ЦПК України.

Таким чином, процесуальне питання щодо розподілу судових витрат, в разі залишення позову без розгляду, може бути вирішено судом шляхом постановлення ухвали в порядку та на підставах, передбачених ст.142 ЦПК України з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч.6 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення такої ухвали, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, з огляду на зміст вказаної статті, на заявника покладається обов`язок довести фактичне понесення таких витрат, а також довести необґрунтованість дій позивача.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (ч.2 ст.44 ЦПК України).

В свою чергу процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони.

Як вбачається з роз`яснень в п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Під час розгляду справи судом не встановлено з боку позивача зловживання процесуальними правами, також не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, відповідачем в свою чергу не зазначено в чому виразились необґрунтовані дії позивача.

Позивач звернувся до суду з позовом, оскільки вважав, що його права та інтереси порушено.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Дана правова позиція зазначена у Постанові Верховного Суду № 148/312/16-ц від 26 вересня 2018 року.

При цьому, відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив задзалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Єдине, на що посилається представник відповідача при поданні заяви про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи - це те, що позивач пред`явив необґрунтований позов, а далі позивач перестав цікавитись позовом.

Суд зазначає, що явка в судове засідання є правом будь-якої особи, яка бере участь у справі, в тому числі і позивача.

Тому залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як звертатися до суду за захистом своїх прав це право позивача, передбачено цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмеження у його реалізації. При таких обставинах неявка позивача до суду не може вважатися необгрутованими діями.

Отже, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, як то передбачено вимогами ч.9 ст.141 ЦПК України, що виключає собою право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, оскільки це нічим не підтверджено.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача адвоката Яковлєвої Людмили Іванівни про стягнення витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133, 137, 138, 141, 270 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви представника відповідача адвоката Яковлєвої Людмили Іванівни про стягнення витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк