Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа 524/522/17

провадження № 61-32500св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

треті особи: Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління Держгеокадастру України у м. Кременчуці Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Обідіної О. І., Панченка О. О., від 12 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності та зобов`язання не чинити перешкоди у володінні та користуванні майном.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є власником 3/5 частини домоволодіння та земельної ділянки, на якій воно розташовано по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач є власником іншої частини домоволодіння та користувачем земельної ділянки, на якій розташоване домогосподарство. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від добровільного вирішення питання по розподілу в натурі домоволодіння, а також відсутність у нього правовстановлюючих документів на 2/5 частини земельної ділянки, просив суд:

виділити в натурі із майна, що є у спільній частковій власності в окрему одиницю належні йому на праві власності 3/5 частини в домоволодінні з надвірними, господарськими будівлями та спорудами, що складається із житлового будинку «А», житловою площею 43,1 кв. м, загальною площею 70,3 кв. м, сараю літ. «Г», погребу «Гп», колодязю «К», замощення, частини огорож під № 1-4 та визнати за ним право власності на це майно;

припинити право спільної часткової власності щодо майна, виділеного в натурі з відповідачем;

залишити у власності відповідача належні йому 2/5 частини домоволодіння з надвірними, господарськими будівлями та спорудами, що складається із житлового будинку «Б,б» житловою площею 26,7 кв. м, загальною площею 39,1 кв. м, вбиральні літ. «з», літнього душу літ. «Н», сараю літ. «М,м», частини огорожі під № 1-4, що розташовані на приватизованій земельній ділянці;

виділити в натурі з майна, що є у спільній частковій власності в окрему одиницю належні йому 3/5 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а саме: земельну ділянку площею 345 кв. м із загальної площі земельної ділянки 575 кв. м за схемою додатку №3 до висновку експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 16 серпня 2016року № 7/3-16 та визнати за ним право власності на таке майно;

припинити право спільної часткової власності щодо виділеної в натурі земельної ділянки площею 345 кв. м з відповідачем;

зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у володінні та користуванні виділеними в натурі 3/5 частинами земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а також в перенесенні (встановленні) фрагменту паркану, що під № 4 в технічному паспорті, складеному на 1998- 1999 роки по межі належної та виділеної в натурі земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача, вважав звернення до суду передчасним без попередньої пропозиції на укладення нотаріально посвідченого договору про виділ частки домоволодіння, а земельна ділянка, яку позивач просить виділити у власність, не сформована.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2017 року скасовано в частині відмови у виділенні в натурі домоволодіння і земельної ділянки та припинення права спільної часткової власності, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Виділено ОСОБА_1 у натурі із майна, що є у спільній частковій власності, в окрему одиницю належні йому на праві власності 3/5 частини в домоволодінні з надвірними, господарськими будівлями та спорудами та визнано за ним право власності як на самостійний об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», житловою площею 43,1 кв. м, загальною площею 70,3 кв. м, сараю літ. «Г», погребу «Гп», колодязю «К», замощення, частини огорожі під № 1-4.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 3/5 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_1 у натурі з майна, що є у спільній частковій власності, в окрему одиницю належні 3/5 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 та визнано за ним право власності як на самостійний об`єкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку площею 345 кв. м із загальної площі земельної ділянки 575 кв. м за схемою додатку №3, позначеної жовтим кольором, до висновку експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 16 серпня 2016р оку № 7/3-16.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 3/5 частини виділеної в натурі земельної ділянки площею 345 кв. м по АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог мотивоване тим, що за приписами частини першої статті 364 ЦК України позивач має право на виділ у натурі майна, що належить йому на праві власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції, оскільки відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно встановив відсутність у позивача належним чином оформленого права власності на земельну ділянку. Крім того, вказує, що на даний час спірна земельна ділянка не є сформованою і їй не присвоєно кадастровий номер, а тому не є об`єктом цивільних прав та не підлягає поділу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

ОСОБА_1 подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 321 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України спільна часткова власність - це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до вимог статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судами встановлено, що сторони по справі є співвласниками домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 липня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, зареєстрованим Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 16 серпня 1999 року за № 5056, ОСОБА_1 є власником 3/5 частини домоволодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . За цим договором позивачу відчужено житловий будинок літ. «А», житлова прибудова літ. «А1», сіни літ «а», льох літ. «ап», сарай літ. «Г», бруківка І, частина огорожі № 1-4, що розташовані на приватизованій земельній ділянці.

Рішенням виконкому Автозаводської районної в м. Кременчуці ради від 26 листопада 1998 року №694 визнано право власності на самовільно збудовану кімнату площею 17,1 кв. м в житловому будинку «А», яким користується позивач, за попереднім власником - ОСОБА_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 липня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, зареєстрованого Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 28 березня 2000 року за № 5056, ОСОБА_2 є власником 2/5 частини домоволодіння з надвірними будівлями. За цим договором відповідачу відчужено житловий будинок літ. «Б», сіни літ «б», вбиральні літ. «з», сарай літ. «м», душ літ. «Н», частина огорожі № 1-4, що розташовані на приватизованій земельній ділянці.

Встановлено, що розпорядженням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 26 вересня 2016 року житловому будинку літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1 .

Висновком експертного будівельно-технічного та земельного-технічного дослідження від 16 серпня 2016 року № 7/3-16 щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна встановлено, що для здійснення запропонованого варіанту поділу домоволодіння переобладнання проводити не потрібно.

У пунктах 6 та 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня1991 року №7 зазначається, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини третьої статті 364 ЦК України у разі виділу співвласнику у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Задовольняючи позов в частині виділу в натурі із майна, що є у спільній частковій власності, належної на праві власності позивачу частини домоволодіння, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що експертним висновком будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 16 серпня 2016 року № 7/3-16 встановлено технічну можливість виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна та врахував встановлений висновком фактичний порядок користування сторонами житловим будинком у межах своїх часток, відсутність об`єктів спільного користування та відсутність самовільно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна. Крім того, взяв до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вищезазначеного висновку експерта, як і не доведено, що перелічені позивачем приміщення в будинку «А» та господарські споруди не належать саме позивачу ОСОБА_1 .

За таких обставин, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині виділу в натурі домоволодіння та припинення спільного часткового права власності.

Щодо вимог позивача про виділ в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, частину земельної ділянки, що належить позивачу, Суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 від 23 липня 1999 року набув також у власність 3/5 частини земельної ділянки площею 0,0575 га за вищевказаною адресою, про що приватним нотаріусом зроблено відмітку на Державному акті, виданому 17 травня 1999 року Кременчуцькою міською радою серія НОМЕР_1 .

При застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, оскільки ОСОБА_1 набув право власності на 3/5 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , то став власником 3/5 частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, що в свою чергу передбачено у договорі відчуження нерухомості, то він за приписами статті 364 ЦК України має право на виділ належної йому частки земельної ділянки в натурі.

Тобто, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у частині виділу в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, частини земельної ділянки, апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивач, як власник земельної ділянки, має право на виділ належної йому частки земельної ділянки в натурі у межах, визначених експертним дослідженням будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 16 серпня 2016 року № 7/3-16.

Таким чином, суд апеляційної інстанції належним чином виконав вимоги статті 212 ЦПК України 2004 року щодо оцінки доказів і дотримання вимог, статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини у справі, обґрунтовано застосував положення статті 364 КЗпП України до правовідносин учасників справи.

Щодо доводів касаційної скарги, що спірна земельна ділянка на даний час не сформована, їй не присвоєно кадастровий номер, тому вона не є об`єктом цивільних прав та не підлягає поділу, Верховний Суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Тобто, ухвалюючи рішення щодо виділу ОСОБА_1 в натурі з майна належні йому 3/5 частини спірної земельної ділянки, що є у спільній частковій власності, апеляційний суд діяв в межах приписів, викладених у пункту 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Інші доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник