Номер провадження 2/331/151/2019
05.08.2019 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Антоненко М.В.
при секретарі Анрієнко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законного представника - ОСОБА_3 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном, -
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законного представника - ОСОБА_3 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачам на підставі особистої приватної власності належить квартира, розташована за адресою : АДРЕСА_1 , відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29.03.2010 р. Право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.04.2010 р.
В цій квартирі зареєстровані але не мешкають онука позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 . Відповідач з дочкою виїхали з квартири позивачів у серпні 2016 р., коли відповідач ОСОБА_3 , отримала в спадщину 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , куди переїхала с дітьми мешкати. На теперішній час відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_3 за місцем реєстрації батька відповідача ОСОБА_4 .
Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі порушує право позивачів на вільне користування своєю власністю, оскільки позивачі мають сплачувати витрати на утримання будинку з урахуванням реєстрації відповідачів, а також мають незручності при отриманні субсидію без їхніх довідок про доходи, які відповідач ОСОБА_3 позивачам не дає.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 405 ЦК України: "1. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
2. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом."
Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять суд усунути ним перешкоди у праві користуванні та розпорядженні квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути на користь позивачів з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суму заборгованості за спожиті комунальні послуги його донькою ОСОБА_4 в розмірі 6000 грн.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 09.10.2018 року на 13 год. 00 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 28.05.2019 року на 13 год. 30 хв.
В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог.
Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування в судовому засіданні позов підтримала, вважала, що існують законні підстави для задоволення позовних вимог. Надала суду висновок від 25.03.19 р. № 0536/01-20/04 органу опіки і піклування щодо можливості зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (законний представник - ОСОБА_3 ) у судові засідання призначені на 09.10.18 р., 26.11.18 р., 26.02.19 р, 25.03.19 р., 28.05.19 р. та 05.08.19 не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином в т.ч. шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Судової влади України, про причину неявки суд не повідомили. Двічі - 22.02.19 р. та 27.05.19 р. до суду від ОСОБА_3 надходили заяви про відкладення судового засідання.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За клопотанням позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченим та оголошеними в судовому засіданні: свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.08.16 р., згідно з яким відповідач ОСОБА_3 отримала у спадщину 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; довідкою про реєстрацію від 03.07.2018 р., витягом від 09.04.2010 р. та свідоцтвом про право на житло № НОМЕР_1 , відповідно до якого позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві приватної власності (по Ѕ кожному) належить квартира, розташована за адресою : АДРЕСА_1 .
Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.
Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно висновку від 25.03.19 р. № 0536/01-20/04 щодо можливості зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини, районною адміністрацією Запорізької міської ради по Олександрівському району, як органом опіки і піклування на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 20.03.2019 розглянута ухвала від 26.02.2019 № 331/4323/18 про надання висновку щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
На засіданні комісії був присутній ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_3 не з`явилась, у телефонній розмові повідомила, що не може залишити новонароджену дитину, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її цивільний чоловік, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявив бажання бути присутнім на засіданні комісії.
З`ясовано, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29.03.2010, виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради. Згідно з листом відділу реєстрації фізичних осіб по Олександрівському району Департаменту реєстраційних послуг від 03.07.2018 № 04-42/3-1/1144 в квартирі за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 повідомив, що ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 з серпня 2016 року в квартирі не проживає, витрати на утримання будинку не сплачує. Позивач не має можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг у зв`язку з відсутністю довідки про доходи ОСОБА_3 , яку вона не надає.
Крім того, ОСОБА_3 є власником 1/2 частини житлового будинку в м . Марганці Дніпропетровської області , яку вона отримала у спадщину після померлої матері. Ситуація, яка склалася, заважає подружжю ОСОБА_1 у здійсненні права користування квартирою, розпоряджатись нею за власним бажанням.
ОСОБА_5 підтвердив, що ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_4 більше року проживають за адресою: АДРЕСА_3 . З його слів квартира належить його матері, він має право користування цим житлом. ОСОБА_5 заперечує проти зняття його дитини з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , вважає, що при цьому дитина втрачає житло, тому позивачі зобов`язані компенсувати дитині цю втрату. Разом з цим батько дитини зазначив, що згоду на реєстрацію своєї дочки у спірній квартирі не давав.
Під час телефонної розмови ОСОБА_3 не заперечувала, що не мешкає у спірній квартирі, але також не погодилась зі зняттям з реєстрації за вказаною адресою її та малолітньої дитини ОСОБА_4 , вона вбачає, що позивачі мають надати їм інше житло. Будинок в м. Марганці, зі слів, не придатний для проживання.
Присутньому ОСОБА_5 комісією було роз`яснено:
- реєстрація місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 не дає їм право власності на житло і позивачі ОСОБА_1 не зобов`язані надавати компенсацію;
- права позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо користування, розпорядження власним майном на свій розсуд;
- порядок зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації місця проживання малолітніх дітей, якщо батьки зареєстровані за різними адресами.
Орган опіки та піклування не має законних підстав надавати висновок щодо розв`язання буд-якого спору, який стосується повнолітніх дієздатних осіб.
В раховуючи конкретні обставини, керуючись статтями 64, 150 Житлового кодексу Української РСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», статтею 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування вважає можливим розглянути питання зняття з реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з адреси: АДРЕСА_1 , за умови одночасної реєстрації місця проживання малолітньої дитини за адресою її батька ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 , у разі визнання судом ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 383 ЦК України зазначає, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В ході розгляду справи встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі особистої приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29.03.2010 р. Право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.04.2010 р.
Відповідач ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 з серпня 2016 року в квартирі не проживає, витрати на утримання будинку не сплачує. Позивачі є пенсіонерами та не мають можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг у зв`язку з відсутністю довідки про доходи ОСОБА_3 , яку відповідачка не надає.
Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають в квартирі, розташованою за адресою : АДРЕСА_1 , більше одного року без поважної причини, а тому позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення на користь позивачів з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суми заборгованості за спожиті комунальні послуги його донькою ОСОБА_4 в розмірі 6000 грн., оскільки вказана вимога може бути пред`явлена лише організаціями, які надають відповідні житлово-комунальні послуги, а не власниками квартири.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законного представника - ОСОБА_3 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог, відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: М.В. Антоненко