ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №592/4487/18

Номер провадження 22-ц/816/4018/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлов І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника позивача: Гакаля Р .В.

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: адвоката Сапіча В.М.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 травня 2019 року (суддя Алфьоров А.М., дата складання повного тексту рішення 08 травня 2019 року) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

25 квітня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитного боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем 11 липня 2012 року був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 9000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 27,6% річних на суму залишку боргу та кінцевим строком повернення кредиту, який відповідає строку дії кредитної картки. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань з вчасного їх повернення відповідач не виконав, тому станом на 11 квітня 2018 року утворився борг по тілу кредиту у сумі 9000 гривень, процентам за користування кредитом у сумі 18254,90 гривень, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 1362,75 гривень штрафу (процентна складова), а всього заборгованість склала 29117,65 гривень, яку банк просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 травня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 липня 2012 року в сумі 27254,90 гривень, з яких: 9000 гривень - заборгованість за кредитом, 18254,90 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

ОСОБА_2 з вказаним рішенням суду не погодився і, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду від 03 травня 2019 року скасувати в частині задоволених вимог банку про стягнення 18254,90 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що дійсно 11 липня 2012 року він отримав у банку кредитну картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом у сумі 9000 грн зі строком дії до листопада 2021 року, тобто уклав з позивачем кредитний договір, проте у письмовій формі цей договір не укладався, а при видачі кредитної картки йому пояснили, що кредит є безпроцентним. На думку відповідача, за відсутності письмової форми кредитного договору обов`язку та законних підстав для повернення процентів за користування кредитними коштами немає. До того ж, банком не доведено здійснення окремих платежів за придбані товари за межами м. Суми, а судом не враховано, що деякі банківські операції з використанням кредитної картки здійснювались не відповідачем, а іншими особами.

В частині стягнення тіла кредиту, відмови у стягнення пені та штрафів, рішення місцевого суду сторони не оскаржували.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

У судовому засіданні позивач, його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати судове рішення в оскаржуваній частині. Представник АТ КБ «Приватбанк» Гакаль Р.В. просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 травня 2019 року ОСОБА_2 оскаржує лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення 18254,90 гривень заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд не переглядає оскаржуване рішення в іншій частині вирішених вимог позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи доведено, що 11 липня 2012 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а. с. 8).

Підписуючи анкету-заяву, ОСОБА_2 погодився, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також з Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що він ознайомлений і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також з Тарифами банку, які були надані заявнику для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку розміщені на офіційному сайті банку. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за Кредитним договором № б/н від 11 липня 2012 року станом на 11 квітня 2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 29117,65 гривень, яка складається у тому числі з 9000 гривень заборгованості за кредитом, 18254,90 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, а також 500 гривень фіксованої частини штрафу та 1362,75 гривень його процентної складової (а. с. 6-7).

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Кредитний договір від 11 липня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений і останній має обов`язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом. При цьому, суд першої інстанції послався на Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку.

Проте повністю з такими висновками суд апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Факт укладення кредитного договору 11 липня 2012 року та отримання кредитної картки № НОМЕР_1 з кредитним лімітом у сумі 9000 грн зі строком дії до листопада 2021 року ОСОБА_2 визнав (а. с. 82, 184), а тому ці обставини в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Кредитний договір між сторонами спору був укладений шляхом приєднання відповідача до запропонованих банком умов кредитування, тобто фактично був укладений договір приєднання. Відтак, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі споживачу банківських послуг і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, зокрема, які стосуються процентів за користування кредитними коштами та відповідальності за невиконання умов договору.

Проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 11 липня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11 липня 2012 року та виписки про рух кредитних коштів за кредитною карткою ОСОБА_2 , також посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини кредитного договору, які містять умови щодо пільгового періоду користування кредитними коштами, процентну ставку, відповідальність позичальника за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів та інші умови.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

З огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17, у подібних правовідносинах неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України про договір приєднання (щодо встановлення умов однією зі сторін договору у формулярах або інших стандартних формах), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин у даній справі (11 липня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25 квітня 2018 року).

Таким чином, за відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене вище та обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/), які містяться в матеріалах даної справи, фактично не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 липня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення 18254,90 гривень заборгованості по процентам за користування кредитними коштами ґрунтується на припущеннях, так як суд не мав обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем умов кредитування, викладених у Витязі з Тарифів та Витязі з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, безпідставно вважаючи їх складовою частиною кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування.

Отже, оскільки вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`являв, тому оскаржуване рішення в цій частині слід скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 1, 4 ЦПК України підлягає скасуванню в зазначеній вище частині, а апеляційна скарга, відповідно, підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України перерозподіл судових витрат має бути змінено наступним чином. Позов задовольняється на 30% від суми заявлених вимог. За рахунок позивача відповідачу слід компенсувати 2144,40 гривен, виходячи з такого розрахунку: 2643 гривні ( сума сплаченого відповідачем судового збору в суді апеляційної інстанції, який підлягає стягненню з відповідача) - 1762 х 0,3 = 528,6 гривень ( сума сплаченого позивачем судового збору в суді першої інстанції, який підлягає стягненню з відповідача на користь банку) = 2114,40 гривень.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 процентів за користування кредитними коштами за Кредитним договором № б/н від 11 липня 2012 року.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитними коштами у сумі 18254 гривні 90 копійок за Кредитним договором № б/н від 11 липня 2012 року.

Зменшити загальну суму стягнутої з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором № б/н від 11 липня 2012 року з 27254 гривень 90 копійок до 9000 (дев`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 40 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Дата складення повного тексту постанови - 08 серпня 2019 року.

Головуючий - (підпис) І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: (підпис) О.І.Собина

(підпис) С.С.Ткачук