Справа № 201/8535/18
Провадження № 2/201/774/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 липня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування, усунення від прав на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2018 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості одержання права на спадкування та усунення від права на спадкування.

Свої вимоги обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 44 років помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина та право на спадкування у другій черзі виникло у племінниці спадкодавця ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_5 рідного брата спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачі в позові зазначають, що вони є спадкоємцями четвертої черги та починаючи з 21 червня 1997 року та по день смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали в цивільному шлюбі як чоловік та жінка без його реєстрації та з ОСОБА_1 в квартирі, яка належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали всі ознаки сім`ї. З січня 2015 року та по день смерті ОСОБА_4 тяжко хворів на СНІД та туберкульоз, у зв`язку з чим знаходився у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, матеріального забезпечення, так як фактично був непрацездатним через тяжкий стан здоров`я. Такий догляд та забезпечення до смерті, а також поховання спадкодавця, як зазначають позивачі здійснювався виключно ними. Також зазначається, що позивачі є спадкоємцями четвертої черги, та у відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, мають всі правові підстави для одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_3 .

Окрім того позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог зазначають, що відповідач фактично не приймала участь та ухилялася від надання допомоги у покращенні становища спадкодавця, не переймалась його життям і здоров`ям, не надавала йому жодної допомоги та взагалі не бажала знати про будь-які обставини життя померлого у період коли він того потребував та у відповідності до ч.5 ст.1224 ЦК України, повинна бути усунена від права на спадкування за законом.

В зв`язку з вище наведеним просили суд:

-встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 з 21 червня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 - день смерті ОСОБА_4 ;

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 право на спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкоємцем другої черги спадкування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

-усунути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є правонаступником ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Представник позивачів надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про час і дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Приватний нотаріус ДМНО Лозенко В.В. у судове засідання не з`явилася, про час і дату судового засідання повідомлена належним чином, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281,282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Щодо вимоги про встановлення факту проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без шлюбу більше 20 років.

Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За змістом частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений такий факт, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту проживання Позивачів однією сім`єю з ОСОБА_4 більше 20 років вони пов`язують з можливістю спадкування за законом.

Так, в силу статті 1264 ЦК України Позивачі як особи, що проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має право на спадкування за законом у четверту чергу.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 18.12.2015 року (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно.

До дня смерті ОСОБА_4 з ним однією сім`єю більше двадцяти років проживали позивач-1 ОСОБА_1 та позивач-2 ОСОБА_2 .

Цей факт підтверджено у судовому засіданні фотографіями, які зроблені у період з 1997 року по 2015 рік, за час спільного проживання як чоловіка та жінки ОСОБА_4 з Позивачем-2 та її сином Позивачем-1, виписками з кредитної карти Позивача-2, з якої здійснювалися оплати за комунальні послуги за квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 власником якої був ОСОБА_4 , чеками на придбання ліків для ОСОБА_4 , коли він перебував в медичних закладах охорони здоров`я, довіреністю від 30.12.2009р., яка була оформлена на ім`я Позивача-2 від імені матері ОСОБА_4 ОСОБА_6 , чеками на придбання поховальної атрибутики для поховання ОСОБА_4

Про факт проживання однією сім`єю позивача зі спадкодавцем свідчить та обставина, що в позивача залишилися на зберіганні документи, що свідчать про знаходження ОСОБА_4 за життя на лікуванні, виписки з кредитної карти про сплату комунальних послуг, свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причини смерті та інші.

На підтвердження зазначеного факту суд також приймає як належний та допустимий такий доказ як «Заповіт», виходячи з такого:

Цей заповіт згідно з діючим законодавством є нікчемним, що оскільки не дотримує законодавчо встановлених вимог до його форми (стаття 1247 ЦК України). Тож в силу ст.ст.215-216 ЦК України цей заповіт не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Проте у цьому заповіті, складеному 27.10.2015 р. у присутності лікаря свідчить про те, що ОСОБА_4 мав намір залишити все своє майно Позивачу - 1.

Тож суд вважає позов в частині цих вимог таким, що підлягає задоволенню як обґрунтований належними та допустимими доказами.

Щодо вимоги визнання за позивачем права на спадкування разом із спадкоємцями другої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , суд дійшов такого:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як зазначено в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо..

ОСОБА_4 був тяжко хворою особою. Тривалий час хворів на ВІЛ з проявами мікробактеріальної інфекції та в силу стану свого здоров`я потребував сторонньої допомоги, яку йому тривалий час надавали Позивачі у вигляді нематеріальних послуг (спілкування, моральна підтримка); матеріальних послуг (опікувався нею, кормили, поїли, допомагали при відправленні природних потреб, прибирали приміщення, готували їжу, сплачували комунальні послуги, придбавали ліки, тощо).

Тяжкість хвороби ОСОБА_4 і її безпорадний стан не викликає сумніву у суду. Щодо тривалості такого стану ОСОБА_4 , суд зважає на те, що відчуття часу як і особи, яка хворіє, так і особи, яка за нею доглядає, не вкладається в звичні відчуття часу здорових людей.

Таким чином період хвороби ОСОБА_4 та її безпорадного стану слід вважати тривалим.

Враховуючи викладене, суд дістає висновку про обґрунтованість позову в частині вимог визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом.

Щодо вимог Позивачів про усунення Відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 суд приходить до такого висновку.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

З огляду з наведених норм та роз`яснень Верховного Суду України, для усунення спадкоємця від спадкування необхідно встановити факт ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій для цього. Крім того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкодавця за умови у отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу. Тобто для задоволення позову у справі необхідна сукупність обстави: ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настання наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд наголошує на тому, що позивачі не надали суду жодних доказів того, що відповідачка звернулась із заявою про прийняття спадщини та видачі останній свідоцтва про право на спадщину, тобто що її може бути усунено від права на спадкування.

Крім того, позивачі не надали суду жодних доказів того, що вона виявила намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з чим вона зверталася із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, наявності спадкового майна, яке до дня смерті належало ОСОБА_4 , та на яке могли б претендувати спадкоємці , а вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки.

Стосовно доводів позивачів, що відповідач фактично не приймала участі та ухилялася від надання допомоги ОСОБА_4 не надавала матеріальну чи фізичну допомогу спадкодавцю, хоч мала змогу таку надавати та є негідним спадкоємцем також не підтверджені жодними доказами й не можуть слугувати підставою для задоволення позову в цій частині.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 83 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже, в порушення приписів норм процесуального права щодо обов`язку доказування і подання доказів, позивач документально не підтвердив того, що спадкодавець потребував допомоги саме від ОСОБА_3 , а відповідач свідомо ухилялася від виконання обов`язку забезпечувати підтримку та допомогу ОСОБА_4 , не доведено, що особисто ОСОБА_4 прохав допомоги у відповідача та йому було відмовлено у наданні такої. Не надано позивачем і доказів наявності у ОСОБА_3 матеріальної й фізичної змоги надавати таку допомогу ОСОБА_4 ..

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, в розумінні ст. 1224 ЦК, для усунення відповідача від права на спадкування.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування, усунення від прав на спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21 червня 1997 року по 28 жовтня 2015 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (РНОКПП НОМЕР_1 ), право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1409,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.С. Федоріщев