Житомирський апеляційний суд
Справа №287/318/18-ц Головуючий у 1-й інст. Стратович О. В.
Категорія 46 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №287/318/18-ц за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 6 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Стратовича О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивачі звернулись до суду з даним позовом, в якому зазначили, що їм на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

У даному житловому приміщенні зареєстрована їхня колишня невістка ОСОБА_3 , яка з 2004 року без поважних причин не проживає за даною адресою.

Вказують, що її реєстрація у спірному житловому будинку обмежує їхнє право щодо вільного володіння, розпорядження та користування цим нерухомим майном. Відповідач не є членом їхньої сім`ї, не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги та відмовляється добровільно знятися з реєстрації.

З урахуванням викладеного, просили визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 6 березня 2019 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення.

Вказує, що не проживає у даному житловому будинку внаслідок неприязних стосунків з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які не визнають її право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що був побудований нею спільно із сином позивачів, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до 2002 року.

Існування даного спору призвело до виникнення сварок та конфліктів між нею та позивачами, які не допускають її до житла.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що відсутні будь-які поважні причини, які перешкоджають ОСОБА_3 проживати у вказаному житловому будинку, а наявність між ними спору щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , не свідчить про те, що їхня колишня невістка не має можливості проживати за місцем реєстрації.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим Олевською селищною радою 30 січня 2003 року.

У вказаному житловому будинку з 29 травня 1993 року зареєстрована ОСОБА_3 , яка до 14 серпня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із сином позивачів.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали суду акт від 12 липня 2018 року, у якому міститься інформація про те, що відповідач не проживає у зазначеному житловому будинку.

Допитані судом свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що ОСОБА_3 близько 5-10 років не проживає за місцем своєї реєстрації.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно із ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач вселилась у спірний житловий будинок у встановленому законом порядку та зареєстрована за вказаною адресою.

Судом також встановлено, що між сторонами існує тривалий спір щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , який перебуває на розгляді в Олевському районному суді Житомирської області. Отже, наявність невирішеного спору щодо іншого нерухомого майна вказує на те, що між позивачами та ОСОБА_3 виникли неприязні стосунки. Дана обставина перешкоджає їй проживати у житловому будинку, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_1 .

За таких обставин, відсутність ОСОБА_3 у житловому будинку за місцем її реєстрації не може вважатись відсутністю без поважних причин, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 6 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 528 грн. 60 коп. судового збору з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 5 серпня 2019 року.