ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1142/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 305010300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянув у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи цивільну справу № 607/14261/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України (далі - УПП ДПП України в Тернопільській області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про стягнення 100000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що 30 серпня 2018 року працівниками УПП ДПП України в Тернопільській області щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, а також винесено постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Провадження у справі за частиною 1 ст. 130 КУпАП судом було закрито, а постанову за частиною 1 ст. 126 КУпАП скасовано.

Вважає, що внаслідок незаконних дій працівниками УПП ДПП України в Тернопільській області щодо складання вказаного протоколу та винесення постанови, йому було завдано моральну шкоду, яка полягала у моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого їх повторення, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2019 року вирішено:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необгрунтованість рішення, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вказує, що факт заподіяння моральної шкоди внаслідок протиправних дій працівників УПП ДПП України в Тернопільській області підтверджуються постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2019 року, яким постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. - скасовано, а провадження у справі закрито.

Зазначає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Наголошує на тому, що аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові в справі №532/1243/16-ц від 10 січня 2019 року.

Посилається на те, що протягом тривалого часу змушений був відвідувати суд з метою доведення факту непричетності до інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

У відзиві на апеляційну скаргу УПП ДПП України в Тернопільській області просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує, що сам по собі факт скасування судом постанови патрульного поліцейського про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може бути самостійною підставою автоматичного виникнення в особи права на отримання морального відшкодування, якщо при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було допущено випадків злого умислу або грубої недбалості.

Наголошує на тому, що жодних підтверджень чи обгрунтувань, окрім слів позивача стосовно завданої йому моральної шкоди та визначення розміру її компенсації до позовної заяви не додано. Зокрема, ОСОБА_1 не долучено жодного документа, який би підтверджував факт звернення до лікувальних закладів з приводу моральних та душевних страждань.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є складення відносно позивача адміністративного протоколу і подальше адміністративне провадження, проте даних про застосування до нього адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу судом не було установлено, тому до даних спірних правовідносин необхідно застосувати положення статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтями 2, 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду №266/94-ВР (далі Закон №266/94-ВР) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду в справі №569/1799/16-ц від 10 жовтня 2019 року.

На підтвердження заподіяння моральної шкоди позивач посилався на такі обставини.

30 серпня 2018 року щодо нього поліцейським роти № 2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП поліції ОСОБА_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 423716 та постанову серії НОМЕР_1 .

Як вбачається із даного протоколу, 30 серпня 2018 року о 00 год. 39 хв., гр. ОСОБА_1 в м. Тернопіль, вул. АДРЕСА_1 , керував транспортним засобом «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест Drager ARCD-0524 та проведення такого в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), за що частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. (а.с.8)

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року (справа № 607/17596/18) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , закрито на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. З мотивувальної частини постанови вбачається, що підставою для її винесення стала відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення.

Окрім цього, 30 серпня 2018 року поліцейський роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП поліції ОСОБА_3 Т.В. винесла постанову серії НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., оскільки він 30 серпня 2018 року, близько 00 год. 45 хв. в м. Тернополі по вул. Степова керував транспортним засобом «DAEWOO LANOS», д.н.з. НОМЕР_2 , не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, чим порушив пункт 2.1.а. ПДР.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2019 року (справа №607/17087/18) зазначену постанову було скасовано, а провадження у справі закрито.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності працівника поліції в межах адміністративного проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав. Вказав, що ОСОБА_1 не доведено та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок незаконних дій працівників УПП ДПП України в Тернопільській області щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Проте колегія суддів не може погодитись з даними висновками суду виходячи з наступного.

Суд першої інстанції не врахував, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, скасування самого протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення адміністративної відповідальності свідчать про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок неправомірного відкриття адміністративного провадження за ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнення до відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП, йому була завдана моральна шкода, яка полягала в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя, а саме: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого їх повторення, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Так, як вище встановлено, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2019 року постанову, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення було скасовано, а провадження у справі закрито. Рішення мотивовано тим, що в результаті судового розгляду не було здобуто належних доказів, котрі свідчили б про порушення ОСОБА_1 ПДР, що у свою чергу, говорить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, за яке його було піддано адміністративному стягненню.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що за вищевказаних обставин справи є доведеними позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративні правопорушення, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, почуття образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, зазначених у позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розміру компенсації моральної шкоди колегія враховує наступне.

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тому при визначенні розміру компенсації моральної шкоди колегія суддів виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось з 30 серпня 2018 року до 07 лютого 2019 року, тобто більше п`яти місяців, необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу, коштів на відновлення прав, а тому вважає, що на користь відповідача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

При цьому колегія суддів враховує, що позивачем не доведено факту, що на відновлення отриманих ним моральних страждань необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Також у пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку про те, що на користь відповідача слід стягнути грошові кошти на відшкодування моральної шкоди з держави відповідно до статті 1174 ЦК України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року №45 з наступними змінами), що відповідає інтересам позивача та знаходиться в межах його позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути на користь позивача 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІДН: НОМЕР_3 , шляхом безспірного списання коштів державного бюджету в сумі 2000 (дві тисячі) грн. для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії працівників УПП Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області по притягненню до адміністративної відповідальності.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена 03 грудня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.