Справа № 682/3156/19
Провадження № 2/682/1076/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючого судді Зеленської В.І,
з участю секретаря судових засідань Козир О.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
08 жовтня 2019 р АТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 83 571,12 грн заборгованості за кредитом, що виникла станом на 17.09.2019 р на підставі кредитного договору № б/н від 13.06.2006 р.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, не подав суду заперечення щодо вимог позивача у вигляді відзиву на позов.
Дослідивши позовні вимоги, письмові докази, суд приходить до наступного.
Встановлено, що між 13.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, що підтверджується письмовою заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем. У цій заяві зазначається, що позичальник приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 16).
У заяві ОСОБА_1 визначено, що йому наданий кредитний ліміт у сумі 1500,00 грн з процентною ставкою 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки (а.с.16).
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, так як є малозначною, і без участі сторін.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо суми кредитних коштів, які були отримані позичальникам, оскільки без цього неможливо перевірити розмір нарахованих сум боргу; позивачем не надано доказів того, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи, на які посилається Банк, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.
Так, положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Із заяви позичальника від 13.06.2006 року вбачається, що в ній сума позики, підстави та порядок нарахування простроченого тіла кредиту, розмір неустойки, підстави її нарахування та обов`язок сплати позичальником не відповідають сумам, вказаним позивачем у розрахунку, вид кредитної картки також не зазначений.
Пред`являючи позовні вимоги, Приватбанк просить у тому числі, крім тіла кредиту та простроченого тіла кредиту, стягнути складову повної вартості кредитного боргу, зокрема штрафні санкції.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем до позову, розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, не містять підтверджень того, яку кредитну картку отримав позичальник, а отже не представляється можливим встановити, які Тарифи до спірних правовідносин слід застосовувати.
З огляду на вищенаведене, позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, надані Банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановлено, що сума позики, розмір кредитного ліміту, підстави та порядок нарахування простроченого тіла кредиту, відповідальність у вигляді неустойки (пені і штрафів) за порушення зобов`язань у вигляді встановлених сум та їх визначеного розміру прямо не передбачена в заяві позичальника ОСОБА_1 , що підписана останнім, а Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надані позивачем, не містять підпису відповідача, тому суд прийшов до висновку, що вони не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
У зв`язку з викладеним, суд не вбачає підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захистправ споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та покладав би на слабшу сторону (споживача) невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути із відповідача кредитну заборгованість в сумі 83 571,12 грн., надавши при цьому розрахунок заборгованості за договором №б/н від 13.06.2006 року станом на 17.09.2019 року, заяву ОСОБА_1 про надання кредитного ліміту і приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13.06.2006 року, Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ксерокопію паспорту ОСОБА_1 , копії довіреності повноважень представника АТ КБ «ПриватБанк» на звернення до суду, відомості з ЄДРПОУ, Банківську ліцензію, виписки з ЄДРПОУ, витяг із Статуту АТ КБ «ПриватБанк».
Надані позивачем докази не є належними, достатніми та достовірними доказами на підтвердження суми отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів, підстав та порядку нарахування простроченого тіла кредиту, встановленої відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань у визначених сумах та розмірах.
Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Матеріали справи не містять доказів про те, що заява стосувалась саме надання кредиту, розмірів встановленого кредитного ліміту і його зміни протягом строку дії договору. Не підтверджено позивачем і фактів відкриття карткового рахунку та розпорядження кредитними коштами.
Так, у постанові від 06.06.2018, справа № 364/594/17, Верховний Суд визнав необґрунтованими доводи банку про те, що суди не сприяли всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не уточнили підстав заявленого позову та меж позовних вимог, з посиланням на те, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, що вказує на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства.
Аналогічно й у цій справі позивач не виконав своїх обов`язків із доказування підставності своїх вимог.
Не довів позивач і того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил мав на увазі відповідач, ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Тому суд позбавлений можливості визначити, чи вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили наведені банком у позовній заяві умови, зокрема, щодо можливості одностороннього збільшення кредитного ліміту, розміру та порядку нарахування неустойки (пені, штрафів).
Вирішуючи цей спір суд також враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17-ц), за якою роздруківки із сайту позивача Умов та Правил, Тарифів належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У згаданій постанові, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Відтак, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору із споживачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (які діяли на момент підписання анкети-заяви) щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок, на думку Великої Палати, не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Зазначені Великою Палатою вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» діяли і на момент підписання заяви ОСОБА_1 . Про неодноразову зміну правил надання послуг зазначено позивачем у позовній заяві та її додатках. Отже, суд приходить до аналогічного висновку про те, що узгодження між сторонами умов про нарахування неустойки не відбулось.
Отже, підстав для стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за простроченим тілом кредиту і неустойки (пені, штрафів) відсутні.
На підставі викладеного суд знаходить позовні вимоги недоведеними, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1054, 634 ЦК України, суд
Відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення 83 571 грн 12 коп заборгованості по кредиту та штрафним санкціям за користування кредитними коштами, отриманими на підставі кредитного договору № б/н від 13.06.2006 р, що утворилася станом на 17.09.2019 р.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Головуючий суддя Зеленська В. І.