Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 165/1090/16-ц

провадження № 61-17028св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Грушицького А. І., Осіпчука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Нововолинської міської ради Волинської області, посилаючись на те, що після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на частку у квартирі АДРЕСА_1 . Через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру нотаріус Нововолинської державної нотаріальної контори не може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом.

Крім того зазначила, що на час смерті ОСОБА_3 було два спадкоємці першої черги - це вона та чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 23 серпня 2016 року замінено неналежного відповідача Нововолинську міську раду Волинської області на належного відповідача ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2016 року у складі судді Ференс-Піжук О. Р. позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551, 20 грн та 2 700 грн понесених витрат на правову допомогу, всього - 3 251,20 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що після смерті матері позивача відкрилася спадщина на спадкове майно. Оскільки позивач є одним із спадкоємців першої черги за законом, і вона не може оформити належним чином право власності на це майно через відсутність правовстановлюючих документів, тому її право підлягає захисту в судовому порядку. Також місцевий суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати на правову допомогу.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн понесених витрат за сплату судового збору. В решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції об`єктивно, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність у позивача права спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та правових підстав для визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового майна. Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що витрати на правову допомогу не підлягають стягненню, оскільки у матеріалах справи наявна нотаріальна довіреність ОСОБА_1 , якою вона уповноважила ОСОБА_5 та іншу особу безоплатно представляти її інтереси та бути її представником в різних органах влади, в тому числі в судових установах, з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі з правом пред`явлення позову, оскарження рішень суду, розписуватися за неї та виконувати всі дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством для такого роду уповноважень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги, який міститься у матеріалах справи. ОСОБА_1 видала нотаріально посвідчену довіреність на її представлення інтересів у суді та інших державних органах лише на свою сестру ОСОБА_6 , а іншою особою в цій довіреності було вказано ОСОБА_5 як фізичну особу без її згоди. Суд апеляційної інстанції проігнорував юридичну силу довіреності, яка не залежить від згоди представника (тобто згоди ОСОБА_5 ), як і обсяг повноважень, якими довіритель наділяє, оскільки довіреність є одностороннім правочином. Апеляційним судом було повністю проігноровано наявність договору за підписом сторін, який мав більшу юридичну силу, оскільки виражав домовленість обох сторін, що скріплювалися підписами. Відповідно до договору адвокат надавав правову допомогу ОСОБА_1 як і по збору та витребуванню документів, так і підготовці позову та представництву інтересів у суді. Надані адвокатом послуги були оплачені ОСОБА_1 , про що у матеріалах справи містяться відповідні докази.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У липні 2017 року ОСОБА_2 подала заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що витрати на правову допомогу не понесені позивачем, оскільки у матеріалах справи відсутні квитанції на фактичну їх оплату, відсутні будь-які інші документи, які б підтверджували факт перерахування ОСОБА_1 коштів представнику (адвокату) ОСОБА_5 за надання правової допомоги у цій справі. Крім того, у матеріалах справи наявна нотаріальна довіреність на безоплатне представництво ОСОБА_5 інтересів ОСОБА_1 в різних органах влади.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб.

24 грудня 1993 року на підставі розпорядження органу приватизації ОСОБА_3 було передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру.

28 січня 1994 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

16 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса за місцем проживання для направлення відповідному нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3

20 травня 2016 року ОСОБА_1 подала до приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу заяву, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно.

Постановою приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу Пасюк Л. О. від 20 травня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують належність цього майна спадкодавцю.

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру в провадженні приватного нотаріуса Нововолинського міського нотаріального округу Башинської Л. П. знаходиться спадкова справа № 18 за 2016 рік на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

З наявної копії спадкової справи встановлено, що 15 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Нововолинського міського суду Волинської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 квітня 2018 року справу № 165/1090/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржується в касаційному порядку лише в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, тому переглядається Верховним Судом тільки в цій частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правову допомогу не відповідає.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції Українита статтею 12 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 79 ЦПК України 2004 року до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК України 2004 року витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З матеріалів справи встановлено, що 29 березня 2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги, за умови якого ОСОБА_5 зобов`язалася надавати юридичні консультації, збирати пояснення і відомості, ознайомлюватися з матеріалами справи і витребовувати необхідні документи або їх копії від усіх установ, організацій, об`єднань, підготовку та подання заяв (в тому числі позовних), клопотань, скарг, пояснень та заперечень до усіх установ, бути представником ОСОБА_1 в усіх установах, організаціях, об`єднаннях у тому числі в судах усіх інстанцій з усіма правами, якими наділений законом потерпілий у справі, третя особа, відповідач, позивач чи заявник.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 29 березня 2016 року ОСОБА_1 сплачено адвокату ОСОБА_5 850 грн за надання правової допомоги у витребуванні документації для підготовки позову про оформлення права власності на спадкове майно.

01 червня 20176 року ОСОБА_1 сплачено адвокату ОСОБА_5 1 550 грн за надання правової допомоги в підготовці та оформленні позовів про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а 26 жовтня 2016 року - 600 грн за надання правової допомоги по представництву в суді, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера № б/н.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу, суд першої інстанції, врахувавши договір про надання правової допомоги від 29 березня 2016 року, розрахунок витрат на правову допомогу та квитанції до прибуткового касового ордера від 29 березня, 01 червня, 26 жовтня 2016 року, принцип співмірності та розумності судових витрат, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі, які підтверджені документально

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції в означеній частині та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у стягненні витрат на правову допомогу, дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_5 безоплатно представляла інтереси ОСОБА_1 та була її представником в різних органах влади, в тому числі судових установах.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 700 грн понесених витрат на правову допомогу ухвалено з порушенням вищенаведених норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції безпідставно скасовано судове рішення місцевого суду в означеній частині, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду необхідно скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог по суті спору не оскаржено, а тому Верховним Судом не переглядається.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 20 березня 2017 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу скасувати і залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. А. Калараш І. В. Литвиненко В. В. Сердюк І. М. Фаловська