Єдиний унікальний номер 229/3217/19 Номер провадження 22-ц/804/2814/19
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року

м. Бахмут

справа № 229/3217/19

провадження № 22-ц/804/2814/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Папоян В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 229/3217/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, винагороди за підсумками роботи за 2016 рік,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 05 серпня 2019 року (суддя Гонтар А.Л.), ухваленого в приміщенні Дружківського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 14 серпня 2019,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В червні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що з 08липня 2016 року вона працювала електромеханіком дільниці ІІ групи у виробничому підрозділі «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Державного підприємства «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року на підставі наказу (розпорядження) №8845/ДН-ос від 10 липня 2017 року вона булав звільнена у зв`язку зі скороченням штату. В вищезазначеному наказі зазначено, що вона має право на вихідну допомогу у розмірі одного середньо місячного заробітку та компенсацію за 22 дні відпустки. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 ПАТ «Українська залізниця» перейменовано в АТ «Українська залізниця». На день її звільнення була нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, вихідна допомога при звільненні, що в загальній сумі складає 17244,63 грн.: заборгованість по заробітній платі з березня по 17 липня 2017 року у розмірі - 5564,64 грн., з яких заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року - 2907,53 грн. (різниця між нарахованою заробітною платою за березень 2017 року та сумою яка була виплачена за першу половину березня 2017 року); за квітень 2017 року - 171,33 грн., за травень 2017 року - 845,88 грн., за червень 2017 року - 851,22 грн., за липень 2017 року - 12468,67 грн., яка включає в себе компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та суму вихідної допомоги. Зазначає, що відповідно до наказу № Ц-2-25/1666-17 від 11 липня 2017 року ПАТ «Українська залізниця» зобов`язалось виплатити працівникам винагороду за підсумком роботи за 2016 рік. Згідно додатку до наказу № Ц-2-25/1666-17 винагорода за 2016 рік для працівників РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» проводиться у розмірі 52,2% від окладу за грудень 2016 року. Вважає, що їй належить до виплати винагорода за підсумком роботи за 2016 рок у розмірі 2079,53 грн. По теперішній час суми, що належать їй від відповідача не виплачені. Зазначає, що дії відповідача є незаконними, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. Відповідно до вимог ЗУ «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» їй належать виплати в розмірі 3149,53 грн.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за трудовим договором за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, яка складається із суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 5464,63 грн., суми компенсації за 22 дні невикористаної щорічної відпустки у 5169,12 грн., суми вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі 6610,88 грн., а всього у сумі 17 244,63 грн. (з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів); суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 3149,53 грн. (з наступним відрахуванням з цієї суми обов`язкових податків та зборів); суму винагороди за підсумком роботи за 2016 рік у розмірі 2079,53 грн. (з наступним відрахуванням з цієї суми обов`язкових податків та зборів).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 05 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, винагороди за підсумками роботи за 2016 рік задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі в сумі 17 224 грн. 63 коп. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 3149 грн. 53 коп. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1 921 грн. 00 коп.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року цивільну справу № 229/3217/19, повернуто до Дружківського міського суду Донецької області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

28 жовтня 2019 року Дружківським міським судом Донецької області ухвалено додаткове рішення, яким доповнено мотивувальну частину рішення та перший абзац резолютивної частини рішення доповнено словом «частково», та доповнено резолютивну частину рішення абзацом, який викласти в такій редакції: «В задоволення вимог щодо стягнення суми винагороди за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 52,5% від місячної тарифної ставки за грудень 2016 року в сумі 2079 грн. 53 коп. - відмовити».

Судове рішення мотивоване тим, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, а тому право на отримання нею заробітної плати підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року. Враховуючи те, що вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж один місяць, то позивачу підлягає виплата сума компенсації втрати грошових коштів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач - АТ «Українська залізниця», посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року, відповідно до пункту 1 якого визначено, що тимчасово, до реалізації пунктів 1, 2 Мінського Комплексу заходів від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинити переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Адміністративні будівлі структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», які находяться за адресами: Донецька область, місто Донецьк, вулиця Артема, 168 та місто Луганськ, вулиця Кірова, 44 були захоплені невідомими особами, у зв`язку з чим відкриті кримінальні провадження.

Про унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця», в особі РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», обов`язків передбаченим законодавством України, через вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зазначила Торгово-промислова палата України у своєму Науково-правовому висновку від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2, а також не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справах № 6-364цс16 та № 6-365цс16, від 25 травня 2016 року у справі №6-948цс16.

Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики № 489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме N П-1 «Наказ про прийняття на роботу», N П-3 «Наказ про надання відпустки», N П-4 «Наказ про припинення трудового договору», N П-5 «Табель обліку використання робочого часу», N П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились на непідконтрольній Українській владі території, тому підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт,визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості. Таким чином заборгованість з заробітної плати за період з 16 березня 2017 року відсутня, так як її нарахування не здійснювалося.

В порушення вимог статей 12, 77, 78, 81 ЦПК України, статті 237 ЦК України, частини п`ятої статті 65 Господарського кодексу України, статі 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Уніфікованої системи організаційно-розпорядча документація. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», яка затверджена наказом Держспоживстандарту України від 07 липня 2003 року № 55, суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі паперів складених після 16 березня 2017 року невідомими особами.

Суд першої інстанції ухвалив рішення, незважаючи на те, що позивачем не доведено право на отримання заробітної плати за спірний період, оскільки ним не надано доказів на підтвердження даної вимоги. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Донецького апеляційного суду від 15 липня 2019 року у справі № 227/1462/19, від 17 липня 2019 року у справі № 236/1453/19 та 17 липня 2019 року у справі № 225/6798/18. Відповідні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 408/2306/17-ц, від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 з 28 червня 2016 року по 17 липня 2017 року працювала у Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця», яку наказом ПАТ «Українська залізниця» від 08 липня 2016 року №303 було реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді старшого електромеханіка. Наказом від 10 липня 2017 року № 8845/ДН-ос звільнена у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.17-19).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору №8845/ДН-ОС від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнена з посади електромеханіка дільниці ІІ групи ВП «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в її трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 22 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.16).

З розрахунків заробітної плати ВП ШЧ Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ вбачається,що ОСОБА_1 за березень 2017 року - всього нараховано 5564,64 грн.,а сума до виплати 4424,91 грн.; за квітень 2017 року - всього нараховано 171,33 грн., сума до виплати 136,24 грн.; за травень 2017 року - всього нараховано 845,88 грн., сума до виплати 672,63 грн.; за червень 2017 року - всього нараховано 851,22 грн., сума до виплати 676,88 грн.; за липень 2017 року - всього нараховано 12468,67 грн. (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 22 дні відпустки), сума до виплати становить 9980,98 грн. З розрахунку заробітної плати за березень - липень 2017 року входить оплата простоїв (код 340) (а.с.23-27).

Наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої»; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П»; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.20-21).

З листа Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 12 липня 2019 року №664 вбачається, що станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період січень - липень 2017 року відсутня (а.с.57-58).

З довідки про доходи № 664/2 від 12 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за березень 2017 року -2656,51 грн.(сума до виплати 2112,41 грн.) в період з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалась (а.с.59).

З видаткового ордеру на виплату грошей № 2321 від 19 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала депоновану заробітну плату за першу половину березня 2017 року (а.с.60).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа виникла з трудових відносин та ціна позову складає 22 473,69 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала усі належні їй платежі, а тому право на отримання нею заробітної плати підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року. Враховуючи те, що вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж один місяць, то позивачу підлягає виплата сума компенсації втрати грошових коштів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини 1 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 6 стаття 81 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала на посаді електромеханіка дільниці ІІ групи ВП «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

08 липня 2016 року Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (наказ Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року № 303, наказ № 1/ОС від 06 липня 2016 року) (а.с.19).

Наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої»; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П»; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.20-21).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору №8845/ДН-ОС від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнена з посади електромеханіка дільниці ІІ групи ВП «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в її трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 22 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.16).

З листа Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 12 липня 2019 року №664 вбачається, що станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період січень - липень 2017 року відсутня (а.с.57-58).

З довідки про доходи № 664/2 від 12 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за березень 2017 року -2656,51 грн.(сума до виплати 2112,41 грн.) в період з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалась (а.с.59).

З видаткового ордеру на виплату грошей № 2321 від 19 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала депоновану заробітну плату за першу половину березня 2017 року (а.с.60).

Ці обставини не спростовані позивачем, а надані нею на підтвердження заборгованості табуляграми за відсутності інших доказів щодо часу роботи та нарахування заробітної плати не можна визнати належними доказами.

Указом в.о. Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Місто Ясинувата Донецької області входило до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, дію якого призупинено розпорядженням від 5 листопада 2014 року № 1079-р, а також визнано таким, що втратило чинність, розпорядженням від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

Крім того, місто Ясинувата входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, а також включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, який є додатком № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно з пунктом 3.3 Регламенту (нова редакція) засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач надав науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, яким засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв`язку з цим антитерористичної операції) з фактичним знаходженням виробничих потужностей структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», розташованих у м. Донецьку Донецької області, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, внаслідок чого відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітникам як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та будучи позбавленим можливості користування своїми коштами здійснювати відповідні виплати, передбачені ч.1 ст.47, ч.1 ст. 83 і ст.ст. 115, 116 КЗпП України (а.с.38-42).

В наказі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД про встановлення простою, зазначено що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої»; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П»; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.20-21).

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано копії «Журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої» та табелю обліку використання робочого часу, таким чином суд позбавлений можливості встановити той факт, що позивач з`являлась на своє робоче місце та виконувала свої трудові обов`язки, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

При цьому, сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Аналогічний правовий висновок, підстав для відступлення від якого не вбачила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду під час касаційного перегляду 10 жовтня 2019 року справи № 243/2071/18, висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 408/3267/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц.

Отже, висновок суду про стягнення заборгованості із заробітної плати за березень 2017 року, заробітній платі за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та суми вихідної допомоги, не є правильним, оскільки факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості не підтверджено належними доказами. Зважаючи на те, що виробничі потужності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» фактично знаходяться у м. Донецьку Донецької області, яке перебуває під контролем незаконних збройних формувань, відповідач втратив контроль над майном та документацією, АТ «Українська залізниця» з незалежних від нього причин позбавлено можливості надати суду первинні документи.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 408/2306/17-ц та від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між АТ «Українська залізниця» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_1 , з квітня 2014 року на тимчасово окупованій території виникли та до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування яких відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, яка складається із суми заборгованості по заробітній платі у сумі - 5464,63 грн., суми грошової компенсації за 22 дні невикористаної щорічної відпустки у сумі - 5169,12 грн., вихідної допомоги у розмірі 6 610,88 грн., а всього 17 244,63 грн. та компенсації втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі - 3149,53 грн.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приймає доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про наявність заборгованості та її розмір не підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 на підставі статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсації втрати частини заробітної плати за першу половину березня 2017 року, яка була виплачена 19 вересня 2017 року.

Компенсація втрати частини грошових доходів за першу половину березня 2017 року у сумі 2112,41 грн. станом на 19 вересня 2017 року (день виплати) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року складає 127,37 грн. (2112,41 грн. х 0,060 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по вересень2017 року).

За таких обставин рішення в частині стягнення заробітної плати у розмірі 17 244,63 грн., а також компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі - 3 022,16 грн. (3149,53 грн. - 127,37 грн.) підлягає скасуванню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення в частині стягнення заробітної плати в розмірі - 17 244,63 грн., яка складається із суми заборгованості по заробітній платі у сумі - 5 464,63 грн., суми грошової компенсації за 22 дні невикористаної щорічної відпустки у сумі - 5 169,12 грн., вихідної допомоги у розмірі 6610,88 грн., а також компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати 3 022,16 грн. і ухвалення нового рішення відмову в задоволенні цих вимог. Рішення в частині розподілу судових витрат - змінити, а в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати за першу половину березня 2017 року в сумі 127,37 грн. залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, а позивач від сплати судового збору звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у розмірі - 4,80 грн. пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, покладаються на відповідача. Судові витрати у розмірі 763,60 грн., пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, а також судові витрати 1 145,39 грн. понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 4,80 грн. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 145,39 грн. тому відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню різниця у компенсації судових витрат у сумі 1140,59 грн. (1145,39 грн. - 4,80 грн.).

Законність й обґрунтованість рішення в частині відмови у задоволені вимог щодо стягнення суми винагороди за підсумком роботи за 2016 рік у розмірі 52,5% від місячної тарифної ставки за грудень 2016 року в сумі 2079,53 грн. суд апеляційної інстанції не перевіряв, оскільки в цій частині рішення не оскаржуєтся.

Керуючись ст.ст.7, 19, 369, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 05 серпня 2019 року в частині стягнення заробітної плати у розмірі 17 224,63 гривень, а також компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 3022,16 гривень скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 5464,63 гривень, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі - 5469,12 гривень, одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку у розмірі - 6 610,88 гривень, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати у розмірі - 3 022,16 гривень, відмовити.

Рішення в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати за першу половину березня 2017 року у сумі 127,37 гривень залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави судові витрати пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 140,59 гривень .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

В.В. Папоян