Житомирський апеляційний суд
Справа №296/289/19 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 71 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Григорусь Н.Й.

Галацевич О.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №296/289/19

за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області) про встановлення факту постійного проживання на території України

за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. у м. Житомирі,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання заявника до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України. Зазначав, що заявник є громадянином Республіки Ірак та з 1989 по 1992 роки проживав на території України у місті Житомирі. Встановлення даного факту необхідно для набуття заявником громадянства України та отримання ним паспорта громадянина України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2019 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», в період з 1989 року по 1992 рік.

В апеляційній скарзі Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області просить скасувати рішення і залишити заяву без розгляду. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». На думку апелянта показів двох свідків, один з яких в зазначений період був малолітнім, для встановлення даного факту недостатньо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що заявник на даний час має намір подати зобов`язання припинити громадянство Республіки Ірак, подати заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням та отримати паспорт громадянина України. Доводи УДМС щодо сумнівності показань свідків необґрунтовані, оскільки факт проживання заявника також підтверджується довідкою ОСББ від 08 травня 2019 року №525.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Багдаді та є громадянином Республіки Ірак.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області 12 липня 2017 року заявнику наданий дозвіл на імміграцію в Україну, а 13 липня 2017 року видана посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 . Управлінням введення реєстру територіальної громади Житомирської області 25 вересня 2018 року зареєстровано місце проживання заявника за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", і яка подала зобов`язання припинити іноземне громадянство та заяву про набуття громадянства України, реєструється громадянином України.

Пунктом 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

У довідці ОСББ «Академіка Тутковського 15» від 26.03.2019 року №318 зазначено, що ОСОБА_1 ніколи не був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ), факт проживання його за цією адресою без реєстрації невідомий (а.с.70).

За показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , (1982 року народження), допитаних за клопотанням заявника, ОСОБА_1 в якості знайомого ОСОБА_5 проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 ) не більше трьох років, починаючи з 1989 року.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок суду першої інстанції про те, що покази двох свідків, один з яких був малолітнім у 1989-1992 роках, - належні та достатні докази для встановлення факту постійного проживання заявника, є необґрунтованим.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 - чоловік свідка ОСОБА_3 , знайомим якого був ОСОБА_1 , в період з 1989 по 1992 рік сам був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_2 ) заявником не надано.

Надана представником заявника під час апеляційного розгляду справи довідка ОСББ від 08 травня 2019 року №525 (а.с.88), яка видана на підставі свідчень сусідів, прізвища яких не зазначені, реєстрація або проживання за адресою АДРЕСА_2 ) в період з 1989 по 1992 рік не підтверджені, не є допустимим доказом і не може бути взята до уваги.

За таких обставин рішення належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 259, 268,367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області задовольнити частково, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 лютого 2019 рокускасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: