Постанова

Іменем України

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 625/410/16-ц

провадження № 61-33690св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 рокуу складі колегії суддів: Малінської С. М., Бровченка І. О., Швецової Л. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 03 березня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого банк надавав, а відповідач отримував кошти у розмірі 18 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідач умови договору від 03 березня 2010 року у повному обсязі не виконав, і станом на 24 жовтня 2016 року, утворилась заборгованість за кредитом в сумі 35 803,19 грн.

Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2010 року у розмірі 35 803,19 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Коломацького районного суду Харківської області в складі судді: Яковенко А. О. від 17 січня 2017 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03 березня 2010 року на загальну суму 35 803,19 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач (користувач) невідкладно не повідомив банк про платіжні операції, що ним не виконувалися, хоча як вказано у його запереченнях, про факт такої операції був обізнаний 17 лютого 2015 року з смс-повідомлення про зняття з належної їй картки грошових коштів у розмірі 12 610 грн. Окрім цього, цей випадок відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя підпадає під ситуацію, коли користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року скасовано та в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач своїми діями втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не сприяв. Оскільки обставини, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не встановлено, а тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

У червні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через представника Сокуренко Н. В. подало касаційну скаргу, в якій просило оскаржені рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилалося на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час проведення операції зі зняття грошових коштів із карткового рахунку позичальника зчитувалася магнітна смуга та вводився ПІН-код, а тому позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 направила заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити , а оскаржене рішення апеляційного суду залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю та необґрунтованістю доводів касаційної скарги. Вказує, що вчасно повідомила і позивача, і правоохоронні органи про незаконні зняття коштів.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 03 березня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до банку з заявою про надання банківського кредиту, на реалізацію якої 03. березня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит (18 000 грн) у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

17 лютого 2015 року на мобільний телефон ОСОБА_1 надійшов телефонний дзвінок з боку невідомої особи, яка назвала номер її платіжної картки. Одразу після цього, на мобільний телефон ОСОБА_1 надійшло смс-повідомлення про зняття з належної їй картки грошових коштів у розмірі 12 610 грн.

ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину 11 березня 2015 року, що підтверджується копією заяви, до ЄРДР вказане повідомлення про злочин внесено 12 березня 2015 року та розпочато кримінальне провадження № 0000158 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, що підтверджується відповідним витягом.

Відповідно до листів начальника Валківського РВ ГУМВСУ в Харківській області від 10 квітня 2015 року та 29 квітня 2015 року, надісланих у відповідь на звернення ОСОБА_1 вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України триває.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд встановив, що відповідач своїми діями втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не сприяв.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене рішення апеляційного суду без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Сокуренко Наталією Вікторівною, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков