Єдиний унікальний номер 235/5787/18 Номер провадження 22-ц/804/1641/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Білецької Т.В.,

представника відповідача адвоката Ільющенко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 в режимі відеоконференції цивільну справу № 235/5787/18 за позовом ОСОБА_1 до голови Покровської районної державної адміністрації Донецької області Шишка Анатолія Васильовича, третя особа: Красноармійська місцева прокуратура Донецької області, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року (суддя першої інстанції Клікунова А.С.),-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до голови Покровської районної державної адміністрації Донецької області Шишка А.В., третя особа: Красноармій-ська місцева прокуратура Донецької області, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому просила:

- визнати образи, які, за її переконанням, поширені головою Покровської районної державної адміністрації Донецької області та принижують її честь, гідність і ділову репутацію;

- зобов`язати відповідача ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно неї;

- зобов`язати ОСОБА_2 прилюдно принести свої вибачення через засоби масової інформації - ТОВ «Телебачення Капрі» за образливі висловлювання на її честь, гідність та ділову репутацію, замовивши розміщення відповідної відеопродукції на телеканалі;

- стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної компенсації грошову суму 117 000 гривень;

- ініціювати перед Президентом України питання про відсторонення ОСОБА_2 від займаної посади Голови Покровської райдержадміністрації Донецької області за поведінку, яка ганьбить і принижує цю посаду, Президента і Державу Україна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є громадським діячем, чле-ном неурядової, культурно-просвітницької, громадської організації «Всеукраїнське жіноче товариство імені Олени Теліги». 04 вересня 2018 року позивачем виявлено факт незаконного використання земель державної власності, а саме збирання врожаю культури соняшника на території Першотравневої сільської ради Покровського району Донецької області. Проявляю-чи активну громадянську позицію, позивачем, в порядку ст. 214 КПК України, подано заяву про притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб за самовільне зайняття земе-льної ділянки за ознаками ч. 1 ст. 197-1 КК України та повідомлено ТОВ «Телебачення «Кап-рі» про ймовірно скоєний злочин з метою доведення цих подій до місцевих мешканців через висвітлення засобами масової інформації. 05 вересня 2018 року приблизно об 11.30 годин ОСОБА_3 разом з репортером та оператором ТОВ «Телебачення «Капрі» прибули до приймальні голови Покровської райдержадміністрації Донецької області ОСОБА_2 з ціллю отримати від останнього, як представника влади, пояснень та огляду документів на землю, на якій про-водяться сільськогосподарське виробництво без передачі ділянки в оренду. Безпосередньої зустрічі з ОСОБА_2 в зазначений день не відбулося, з причини відсутності відповідача на робочому місці. Секретарем голови райдержадміністрації забезпечено можливість телефонної розмови з ОСОБА_2 Бесіду проводила репортер ОСОБА_5 , при цьому діалог був доступним іншим присутнім в кабінеті приймальні через гучномовний дина-мік телефону та фіксувався на відео оператором телебачення ОСОБА_6 . Під час розмови, за позицією ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_5 , що стосовно ситуації щодо спірного земельного питання позивач (далі мовою оригіна-лу): «несет бред сивой кобылы». Крім того, в подальшому при обговорюванні призначення зустрічі, відповідачем озвучено фразу (далі мовою оригіналу) «вот эту дурочку с собой не тя-ните иначе я не буду с Вами разговаривать». Ці слова позивачем розцінено та сприйнято на свою адресу. За переконанням ОСОБА_1 відповідачем поширено інформацією, яка має обра-зливий і негативний характер, та порушує прийняті в Україні принципи, моралі, етики, пору-шує немайнові права позивача як людини, громадянина, громадського діяча, члена централь-ного проводу організації, публічної особи. Позивач стверджує, що вищезазначені висловлю-вання відповідача ОСОБА_2 не можуть бути оціночним судженням, оскільки мало місце розповсюдження образливої інформації третім особам, що принижує честь, гідність позивача, впливає на формування негативної соціальної оцінки оточуючих, порушує ділову репутацію як громадського діяча та публічної особи. Неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка, згідно змісту позовної заяви, виразилася в душевних страждан-нях та переживаннях, порушенні позивачем душевної рівноваги з причини висловлювання образ та приниження в присутності інших осіб. ОСОБА_1 вважає, що аудіо- та відеозапис спілкування відповідача з представником ЗМІ, який міститься на DVD - диску, який долучено до позову, є достатнім доказом вини відповідача в поширенні інформації, яка принижує честь та гідність позивача.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, по-силаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд прийняв рішення без з`ясування доказів по справі, безпідставно не взяв до уваги докази, які надавались позивачем на підтвердження своїх вимог, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зазначає, що судом першої інстанції під час вивчення обставин, дослідження їх дока-зами підтверджено, що відповідач спілкувався з оператором ТОВ «Телебачення «Капрі» ОСОБА_5 і під час цієї розмови дійсно вживав наведені вище фрази. Надаючи оцінку дове-дення факту допущення цих образливих висловів саме на її адресу та при цьому аналізуючи ці висловлювання за контекстом розмови, суд спотворив зміст розмови своїми висновками. Об-разливі висновки на її адресу були відокремлені з контексту розмови і їх змісту, надано зовсім іншу оцінку ніж це було за смислом. При цьому суд прийняв до уваги доводи відповідача, не наводячи аргументів чому він не прийняв доводів позивача.

Крім того, посилається на те, що враховуючи норми ст. 30 Закону України «Про інфор-мацію», де дається оцінка і розшифровується, що є оціночним судженням (висловлюванням), робить протилежний помилковий висновок в своєму рішенні, що інформація, яка розповсю-джувалась відповідачем носить оціночне судження, він надав критичну суб`єктивну оцінку ситуації з приводу земельного питання.

В порушення норм матеріального права судом застосовано положення ст. 277 ЦК України, яка передбачає відповідальність за поширення недостовірної інформації, але, на думку апелянта, вказана стаття закону не може бути застосована, оскільки інформація, розповсюджена відповідачем не носить недостовірності, а носить образливий характер до її честі і гідності, спотворює її ділову репутацію як громадського діяча. Положення ст. 197 та 299 ЦК України, які захищають честь, гідність та ділову репутацію особи судом не застосовані, що призвело до невірного аналізу ситуації та неправильного вирішення справи по суті.

Також судом не надано належну оцінку тому факту, що у суді відповідач давав пояс-нення російською мовою. Посилаючись на ст. 69 ЦПК України, зазначає, що свідок має право давати показання рідною мовою або мовою, якою він володіє. Але наголошує, що відповідач є посадовою особою Покровської райдержадміністрації, яка зобов`язана офіційно спілкуватися державною мовою. На думку скаржника це є доказом її позовних вимог про ініціювання судом перед Президентом України клопотання про зняття з посади відповідача.

Позивачем у суді першої інстанції заявлялось клопотання про наявність свідків, яких необхідно викликати і допитати. Однак судом всупереч ст. 182 ЦПК України була допитана в якості свідка лише зацікавлена і залежна від відповідача секретар Покровської райдержадміністрації ОСОБА_10. і оцінка її поясненням про те, що вона нічого не чула судом не надана. Репортер ОСОБА_5 та оператор телебачення ОСОБА_6 , які були безпосередніми свідками, судом не допитані. Крім того, судом не надано належної оцінки поясненням її адвоката як свідка.

Вважає, що вказані порушення норм процесуального права призвели до неправильного і незаконного рішення.

Відповідачем ОСОБА_2 до апеляційного суду надано письмовий відзив на апеля-ційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в якому посилається на те, що апеляційна скарга не підля-гає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними, рішення Красноармійського міськра-йонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року ухвалено з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

В обґрунтування посилається на те, що позиція ОСОБА_1 про те, що він мав на меті принизити її ділову репутацію громадського діяча в очах оператора, а потім і всіх хто може бути слухачем їх телефонної розмови, необґрунтована. На переконання відповідача в судово-му засіданні позивач не змогла надати будь-яких доказів, що вислови «бред сивой кобылы» и «только вот эту дурочку с собой не тяните» відносяться саме до неї. Відповідач звернув увагу, що він не був повідомлений про те, що його телефонна розмова з репортером ТОВ «Телеба-чення «Капрі» записується і під час даної розмови поряд з репортером знаходилась ОСОБА_1 . Вважає, що його висловлювання носять оціночне судження з приводу ситуації по земельному питанню і не містять образ саме відносно ОСОБА_1 . Вислів «бред сивой кобылы» не містить фактичних даних і було використано ним як мовно-стилістичний засіб.

Посилання позивача на порушення норм матеріального права, а саме не застосування су-дом ст. 297, 299 ЦК України на думку відповідача не заслуговують на увагу, оскільки обґрун-товуючи позовні вимоги, позивачка в своїй позовній заяві сама посилається на ст. 277 ЦК України.

Також в судовому засідання судом було допитано свідка ОСОБА_10 , про допит якої бу-ло заявлено як ним так і відповідачкою. При чому він заявляв клопотання про її допит на під-готовчому судовому засіданні. Клопотання про виклик свідків у підготовчому засіданні пози-вач не заявила, не заявила вона клопотання про виклик свідків у судовому засіданні, коли суд з`ясовував питання про заяви та клопотання відповідно до ст. 222 ЦПК України. Крім того, посилання позивачки про те, що її представник адвокат ОСОБА_12. був допитаний в якості свідка і суд не надав оцінки його показанням не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_12 як свідок не допитувався судом.

Підсумовуючи зазначає, що всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 безпідставні, про-сить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного за-хисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наяв-ними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 , представник третьої особи Красноармійської місцевої прокуратури не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Про причини неявки у судове засідання 17 липня 2019 року учасники справи не пові-домили і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи Красноармійської місцевої прокуратури, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_16., які наполягали на доводах апеляційної скарги, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених вимог, представника відповідача адвоката ОСОБА_17., який проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є членом громадської організації «Всеукраїнське жіноче товариство імені Олени Теліги». Згідно Статуту зазначене товариство є всеукраїнською, неприбутковою організацією, що об`єднує жінок України, які прагнуть брати активну участь у розбудові Української націо-нальної держави, створенні громадянського суспільства на базі цінностей української нації; для успішного вирішення своїх статутних завдань Товариство взаємодіє з органами державної влади України, науковими інституціями, громадськими, політичними, культурно-освітніми та іншими організаціями (а.с. 12-23).

З копії ухвали слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької облас-ті від 21 листопада 2018 року вбачається, що 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про притягнення до кримінальної відповідальності осіб за фактом збирання врожаю культури соняшника на території Першотравневої сільської ради Покровського району Доне-цької області; заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001515 за ознаками ч. 1 ст. 197-1 КК (а.с. 92-94).

05 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 разом з працівниками ТОВ «Телебачення Ка-прі» репортером ОСОБА_5 та оператором ОСОБА_6 прибули до Покровської районної державної адміністрації Донецької області з метою отримання документів на землю на території Першотравневої сільської ради, на якій проводяться роботи з сільськогосподарсь-кого виробництва без передачі ділянки в оренду.

Судом вірно визначено, що спірні відносини сторін, характер та основний обсяг яких охоплюється розглядуваною справою, зводяться до вчинення ОСОБА_2 , головою Покров-ської райдержадміністрації дій, які принизили честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , поширення відповідачем образливої інформації третім особам, чим завдано позивачу мораль-них страждань.

На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надано DVD - диск з аудіо- та відео-записом телефонної розмови відповідача ОСОБА_2 з представником ЗМІ ОСОБА_13 , що мала місце 05 вересня 2018 року в кабінеті-приймальні голови Покровської рай-держадміністрації. Вказаний доказ позивачем отримано безпосередньо в ТОВ «Телебачення «Капрі» на відповідний запит (а.с. 10, 24, 25).

Установивши вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відмо-ву у задоволенні позову у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо визнання висловлювань, які вжито відповіда-чем під час розмовного мовлення образами, які порочать честь, гідність позивача або розпо-всюдженням інформації, яка принижує її ділову репутацію, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог, надав оцінку дослідженим доказам на предмет доведення факту допущення ОСОБА_2 образливих висловів на адресу позивача ОСОБА_14 та дійшов висновку, що фраза «бред сивой кобылы» (мовою оригінала) була вжита відповідачем в якості надання пояснень на слова кореспондента про вихід в ефір програми стосовно незаконного засівання полів в контексті підготовки працівниками юридичної служби Покровської райдержадміністрації запиту на матеріали, що було показано на телеканалі. Судом зазначено, що вказаний вираз є фразеологізмом, не ідентифікує жодної особи і в даному випадку мала місце узагальнююча відповідь на поставлене питання співрозмовника. Фраза «вот эту дурочку с собой не тяните иначе я не буду с Вами общаться» (мовою оригінала) яка на думку позивача стосувалася саме її як громадського діяча, публічної особи і тому негативно впливає на ділову репутацію позивача, на думку суду першої інстанції, також не ідентифікує жодну особу. Вказані висловлювання не спричинили жодних негативних наслідків для позивача, зокрема порушення особистих немайнових прав і в даному випадку підстави для висновку про те, що мало місце розповсюдження образливої інформації третім особам з метою порушення ділової репутації позивача не вбачаються. Оскільки в задоволенні вищезазначеної вимоги позивачу відмовлено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні похідної вимоги про припинення неправомірних дій щодо приниження честі, гідності, ділової репутації, а також прилюдного вибачення через засоби масової інформації. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження поширення ОСОБА_2 негативної та/або образливої інформації щодо ОСОБА_1 .

В частині вимог про ініціювання перед Президентом України клопотання про відсторо-нення ОСОБА_2 від займаної посади голови Покровської райдержадміністрації суд першої інстанції, зазначивши, що Конституцією України чітко передбачений конституційний меха-нізм призначення на посаду та звільнення з посади голів місцевих державних адміністрацій, дійшов висновку, що вимоги позову в цій частині не узгоджуються з діючим законодавством.

З вказаними висновками апеляційний суд погоджується, оскільки вони відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилу-чення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інфор-мації.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Кон-ституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і пе-реконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" визначено, що реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громад-ські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні ін-тереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримува-тися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів держа-вної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охоро-ни порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтри-мання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформа-ції, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформа-ція стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовір-ної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особис-того немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оці-ночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (не-повні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можли-во перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи запере-чення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за ви-нятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а та-кож висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокре-ма з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алего-рій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має пра-во подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт по-ширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особи-сті немайнові права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобо-в`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущен-нях.

Принцип змагальності сторін, закріплений у ст. 12 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Суд першої інстанції у відповідності вимог статей 263-265 ЦПК України забезпечив повний та всебічний розгляд справи, узагальнююче вказав, що відповідач ОСОБА_2 висло-вив своє оціночне судження та надав критичну суб`єктивну оцінку ситуації з приводу земель-ного питання, що не є образою честі та гідності позивача. Висловлювання, які вжиті ним під час розмови не є образами, які порочать честь, гідність позивача або розповсюджують інфор-мацію, яка принижує ділову репутацію саме позивача.

При цьому суд надав висловленням, які позивач просила визнати образами, які поши-рені відповідачем, належну правову оцінку, вирішив справу та встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням су-б`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дій-сності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Кон-венції.

Отже, суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довес-ти, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Зазначивши, що відповідач ОСОБА_2 висловив своє оціночне судження та надав критичну суб`єктивну оцінку ситуації з приводу земельного питання, суд правомірно дійшов висновку, що допущений ним фразеологізм не може бути визнаний образою честі і гідності позивача.

У разі ж, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристой-ній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покла-дено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Проте, другий вислів, який позивач пов`язує з власною особою і який на її думку при-нижує її честь, гідність та ділову репутацію як члена громадської організації, не містить конк-ретної вказівки на факти та особу позивача.

Оскільки відповідач заперечує, що його другий вислів стосується саме ОСОБА_1 , по-зивач не надала доказів на це, а в матеріалах справи відсутні фактичні данні щодо обґрунту-вання заявлених вимог, підстави для їх задоволення відсутні.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, з`ясува-вши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову щодо визнання висловлювань, вжитих ОСОБА_2 , образами, які порочать честь, гідність позивача або роз-повсюджують інформацію, яка принижує ділову репутацію позивача.

З огляду на зазначене, висновок суду щодо відмови у задоволенні похідних позовних вимог в частині зобов`язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації, а також прилюдного вибачення через засоби масової інформації та відшкодування моральної шкоди є правомірним.

Також ґрунтується на законі висновок суду щодо відмови у задоволенні вимог про іні-ціювання перед Президентом України клопотання про відсторонення відповідача від займаної посади голови Покровської райдержадміністрації Донецької області з огляду на те, що Кон -ституцією України передбачений механізм призначення на посаду та звільнення голів місце-вих державних адміністрації. Крім того, Законом України «Про місцеві державні адміністра-ції» № 586- XIV визначений перелік підстав для припинення повноважень голів місцевих державних адміністрацій Президентом України.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без за-доволення, витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід від-нести на рахунок позивача.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

О.В. Агєєв

Судді: О.Д. Канурна

Повне судове рішення складено 8 серпня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований