ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6158/19 Справа № 205/7366/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Теплоенерго Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому посилався на те, що 17 липня 2017 року він на електронних торгах, які було проведено відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», придбав Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайленком В.П. видано свідоцтво, яке зареєстроване у реєстрі за № 441. Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21424582.

Після реєстрації права власності, позивач звернувся до відповідача для укладення договору про надання комунальних послуг, проте йому було відмовлено з посиланням на те, що такі договори не укладаються та запропоновано написати заяву про відкриття особового рахунку. Після написання вказаної заяви позивачеві надали довідку, у якій зафіксовані грошові вимоги до нього, при тому, що такі зобов`язання виникли за надані послуги до набуття ним права власності на Ѕ частину квартири. ОСОБА_1 вимогами від 19 липня 2017 року та 09 лютого 2018 року звертався до відповідача з вимогою про припинення незаконних дій, списання заборгованості та укладення договору. Відповідач своїми відповідями від 19 липня 2017 року та 23 лютого 2018 року зазначив, що вказані вимоги є безпідставними.

Позивач вважає, що протиправними діями КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заподіяно йому моральної шкоди, яка полягає у тому, що на його адресу надсилалися претензії, він відчував хвилювання та був змушений шукати кошти на оплату заборгованості. Тому позивач просив суд припинити протиправні дії відповідача щодо обліку заборгованості інших осіб за ним за надані комунальні послуги, зобов`язати КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради укласти з ним договір та стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що заявлені позивачем позовні вимоги під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що на підставі свідоцтва, виданого 17 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотокругу Михайленком В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 441, ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21424582 (а.с. 12).

Інша Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Третьої дніпровською держнотконторою 17 листопада 2014 року і зареєстрованого в реєстрі за № 4-1531, належить ОСОБА_2 (а.с. 52). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 7718618 (а.с. 53).

Відповідач є постачальником житлових послуг з надання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 .

19 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про списання заборгованості за теплопостачання, яка обліковується за попереднім власником (а.с. 15).

Листом № 1425-СС від 19 липня 2017 року КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради повідомлено позивача про безпідставність його вимог щодо списання заборгованості та відмовлено у задоволенні його заяви від 19 липня 2017 року (а.с. 17).

Аналогічну відповідь відповідачем було надано позивачеві на його заяву від 09 лютого 2018 року листом № 505 від 23 лютого 2018 року. Також зазначено, що особовий рахунок, відкритий на конкретного споживача є документом внутрішньгосподарського обліку господарських операцій і списання будь-яких сум та відкриття нового особового рахунку з нульовим балансом є правом відповідача, а не обов`язком (а.с. 16).

Досудовою претензією № б/н ОСОБА_1 відповідачем заявлено вимогу про сплату заборгованості у розмірі 6 464 гривень 13 коп. (а.с. 60).

З виписки з особового рахунку № 34-920003 (а.с. 79), зареєстрованого за ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , станом на грудень 2018 року обліковується поточна заборгованість у розмірі 1 075 гривень 44 коп. Тобто, заборгованість, яка є предметом спору, відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що заявлені позивачем позовні вимоги під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно п. 1 ч. 1 і ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 р. № 630 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Вимоги п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Положення п. 6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З 17 липня 2017 року власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

За вищевказаною адресою на ім`я абонента ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо припинення протиправних дії відповідача щодо обліку заборгованості інших осіб за ним за надані комунальні послуги, оскільки чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комнальні послуги.

Так, згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16 липня 1999 року бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги на кожен об`єкт обліку (квартиру) підприємство відкриває один особовий рахунок.

Отже, сам факт рахування за певною квартирою суми боргу не свідчить про порушення прав, у даному випадку, позивача.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що наявність заборгованості колишнього власника квартири на особовому рахунку порушує його права та інтереси, яка є власника квартири, але позивачем не доведено, що на час розгляду справи у суді відповідачем порушуються його права, як споживача комунальних послуг.

Щодо вимог апелянта про зобов`язання відповідача укласти з ним договір, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до заяви від 19 липня 2017 року позивач звертався до КП Теплоенерго із проханням про часткове списання заборгованості за особовим рахунком, вимог щодо укладання договору про надання послуг в цій заяві не йшлося.

Зобов`язання укласти договір у судовому порядку в розумінні ст. 16 ЦПК України не є належним способом захисту, тоді як для укладання договору необхідно звернутися до центру обслуговування абонентів з необхідним переліком документів.

Оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України судовому захисту підлягає саме порушене право та не передбачено захист цивільних прав, свобод чи інтересів прав особи від порушень, які можуть мати місце в майбутньому, то суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість цих вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко