У Х В А Л А

25 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 757/63940/16

Провадження № 14-635цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Позовну заяву мотивував тим, що 11 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Донецького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» було укладено договір № 36879004 про вклад «Депозитний» на ім`я позивача, відповідно до умов якого позивачем були розміщені грошові кошти у розмірі 5 000,00 доларів США строком на 13 місяців, днем повернення депозиту було визначено 11 серпня 2014 року. Також 04 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір № 5575484 на вклад «Накопичувальний» на ім`я позивача, за умовами якого банк прийняв від позивача грошовий вклад в розмірі 21 415,00 грн з правом поповнення додатковими внесками на суму не менше 500,00 грн строком на 6 місяців, днем повернення депозиту визначено було 04 лютого 2014 року зі сплатою процентів за користування депозитом в розмірі 15% річних. 23 серпня 2013 року та 18 лютого 2014 року позивачем було поповнено вкладний (депозитний) рахунок на 500,00 грн та 1 644,00 грн відповідно. Таким чином сума вкладу склала 23 559,00 грн.

Звернувшись 16 вересня 2015 року до іншого відділення банку, оскільки у м. Харцизьку Донецької області, де було розміщено депозитні вклади, проводиться антитерористична операція, а саме до Донецького обласного управління банку, після закінчення строків, на які були укладені договори, позивачеві не було повернуто суми вкладів з нарахованими відсотками.

Позивач отримав належні йому суму вкладів та нарахованих відсотків за вкладом у гривні лише 19 квітня 2016 року, а у доларах США - 11 серпня 2016 року, тому у зв`язку із порушенням строків виплати відповідачем грошових коштів, просив стягнути з відповідача пеню за прострочення повернення гривневого вкладу та процентів у розмірі 26000,00 грн, пеню за прострочення вкладу в доларах США та процентів у розмірі 130000,00 грн, інфляційних втрат за прострочення повернення гривневого вкладу та процентів у розмірі 1703,65 грн, 3 % річних на суму несвоєчасно поверненого гривневого вкладу та процентів у розмірі 450,08 грн, 3 % річних на суму несвоєчасно поверненого вкладу в доларах США та процентів у розмірі 3 503,45 грн, що разом становить суму у розмірі 161 657,18 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення повернення гривневого вкладу та процентів у розмірі 26 000 грн, пеню за прострочення повернення вкладу в доларах США та процентів у розмірі 130000,0 грн, суму інфляційних втрат за прострочення повернення гривневого вкладу та процентів у розмірі 1703,65 грн, 3 % річних на суму несвоєчасно поверненого гривневого вкладу та процентів у розмірі 450,08 грн, 3 % річних на суму несвоєчасно поверненого вкладу в доларах США та процентів у розмірі 3503,45 грн, що разом становить суму у розмірі 161657,18 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем умов договорів від 11 липня 2013 року № 36879004, від 04 серпня 2013 року № 55754804 було порушено охоронювані законодавством права позивача, які підлягають захисту відповідно до вимог статей 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що саме дії позивача ОСОБА_1 , при зверненні його до відділення установи банку в місті Києві, призвели до неможливості вчасного отримання ним належних грошових коштів, враховуючи послідовність дій, які необхідно провести банку при виплаті коштів клієнту з рахунків, відкритих в установах філій - Донецького та Луганського обласних управлінь АТ «Ощадбанк». В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до будь-якого філіалу банку з вимогами про виплату коштів за депозитними договорами, в тому числі до 16-17 вересня 2015 року.

Крім того, апеляційний суд зауважив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права позивача ОСОБА_1 зі сторони ПАТ «Державний ощадний банк України». Водночас, суд першої інстанції, при ухвалення судового рішення, не взяв до уваги Тимчасовий порядок здійснення переказів вкладів, затверджений постановою правління АТ «Ощадбанк» від 17 березня 2014 року №199 (далі - Тимчасовий порядок), який, зокрема, підлягав застосуванню на момент проведення антитерористичної операції, визначає поняття та загальний порядок здійснення переказів вкладів клієнтів філій - Донецького та Луганського обласних управлінь АТ «Ощадбанк».

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся засобом поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції безпідставно послався на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права позивача зі сторони відповідача, адже за змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому заявник у касаційній скарзі звертає увагу на те, що до відповідача він звернувся 17 вересня 2015 року за отримання своїх коштів не достроково, а після настання термінів повернення вкладів.

Крім того, заявник у касаційні скарзі посилається на те, що в порушення вимог статті 316 ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) мотивувальна частина рішення апеляційного суду не містить жодного посилання на норми матеріального права, відповідно до якого суд відмовив позивачеві у позові. Апеляційний суд, посилаючись лише на Тимчасовий порядок, не взяв до уваги, що згідно з пунктом 2 цього порядку переказ вкладу, зарахування коштів на рахунок та виплата цих коштів здійснюється з урахуванням вимог нормативно-правових актів Національного банку України, про що позивачем було зазначено в доповненнях до заперечень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У липні 2017 року від ПАТ «Державний ощадний банк України» на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких відповідач просить касаційну скаргу відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити в силі.

Касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому рішенні Великої Палати (частина четверта статті 404 цього Кодексу).

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 02 жовтня 2019 року передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 403 ЦПК України з огляду на те, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому рішенні Великої Палати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-64цс19).

Ухвалу мотивовано тим, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з банку пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 31 липня 2018 року у справі № 759/13827/15-ц (провадження № 61-5543св18) наведено принцип обчислення розміру пені відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у цій постанові зауважив, що за змістом вищенаведеної частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини першої статті 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника.

Разом з тим, у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) Велика Палата Верховного Суду не наводить визначення терміну «вартості послуги», не роз`яснює, що саме входить до її складової. А також не зазначає чи слід враховувати до вартості послуг як розмір банківського вкладу, так і розмір процентів за його розміщення чи необхідно виходити лише з розміру процентів за депозитом, про що викладено у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 470/493/17 (провадження № 61-12724св18).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) не зазначено, якщо відбулась трансформація правовідносин, що виникли між сторонами за договором банківського вкладу у правовідносини банківського рахунку відповідно до частини третьої статті 1058 ЦК України, при нарахуванні пені внаслідок неналежного виконання банком умов договору банківського рахунку, чи слід застосовувати до таких правовідносин положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», чи необхідно виходити з положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Натомість Касаційний цивільний суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 470/493/17 при вирішенні спору щодо стягнення пені внаслідок неналежного виконання банком умов договору банківського рахунку, виходив з положень Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Зауважив, що чинним законодавством передбачено правовий механізм та вид відповідальності у разі порушень прав контрагента за договором банківського рахунку, тому суди помилково застосували до спірних правовідносин частину п`яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Застосування цієї норми можливе при вирішенні подібного спору за умови укладення між сторонами договору банківського вкладу, а не банківського рахунку.

З урахуванням зазначеного колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Вивчивши матеріали касаційної скарги, мотиви на підставі яких постановлено ухвалу Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року, Велика Палата Верховного Суду вважає висновки про наявність підстав для передачі справи на її розгляд згідно із частиною четвертою статті 403 ЦПК України недостатньо обґрунтованими та не знаходить підстав для прийняття справи до свого розгляду з огляду на таке.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) викладено правовий висновок згідно з яким до правовідносин між клієнтом банку та банком щодо несвоєчасного повернення банківського вкладу підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується такими послугами.

Разом з тим, зазначена постанова не містить висновків щодо порядку нарахування пені на підставі вищезазначеної норми матеріального права, оскільки зазначене питання не було предметом касаційного розгляду справи № 761/26293/16-ц.

Натомість у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) визначено, що у разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України. Також зазначено, що до таких правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на постанову від 11 липня 2018 року у справі № 470/493/17 як на підставу для підтвердження іншої позиції щодо застосування вищезазначеної норми права Велика Палата Верховного Суду вважає недоречним, оскільки спірні правовідносин у цій справі стосуються виключно зобов`язань за договором банківського рахунку і не пов`язані з договором банківського вкладу.

З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав, визначених частиною четвертою статті 403 ЦПК України, для передачі цієї справи на її розгляд.

Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України Велика Палата Верховного Суду повертає справу відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, якщо дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

Керуючись статтею 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Повернути справу запозовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштівна розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко
Т. О. Анцупова В. С. Князєв
С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
Ю. Л. Власов В. В. Пророк
М. І. Гриців Л. І. Рогач
Д. А. Гудима В. І. Данішевська О. М. Ситнік О. С. Ткачук
Ж. М. Єленіна О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич О. Г. Яновська