Справа № 585/1508/19
Номер провадження 4-с/585/12/19
У Х В А Л А

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого-судді В.О. Шульги, за участю секретаря С.А. Дем`яненко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Скиба Ліни Валентинівни в порядку судового контролю за виконанням рішення суду в частині нарахування аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в якій прохає визнати дії державного виконавця Роменського МРВ ДВС ГТУЮ в Сумській області Скиби Л.В. в порядку виконання виконавчого листа № 2-239, виданого 06.02.2003 року Роменським міськрайонним судом про стягнення з нього, ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, до її повноліття, починаючи стягнення з 30.01.2003, на користь матері ОСОБА_3 щомісячно в частині стягнення аліментів у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку неправомірними. Також просить скасувати вимогу державного виконавця Скиби Л.В. від 20.11.2018. В обгрунтування скарги вказує, що державний виконавець щомісячно нараховував йому аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, як зазначено у виконавчому листі. 22.04.2019 при ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо, що 20.11.2018 державним виконавцем винесено вимогу, яку направлено до виконання Роменському об`єднаному УПФУ про стягнення з нього, починаючи з 01.09.2018 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 2027 грн., з 1 липня 2118 грн., з 1 грудня 2218 грн. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 489225 від 06.01.2017 він, ОСОБА_2 , є інвалідом першої групи інвалідності та потребує постійного стороннього догляду. Згідно довідки Роменського об`єднаного УПФУ від 26.03.2019 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1092,64 грн., що є свідченням його неспроможності сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, державний виконавець не звернув уваги на те, що виконавчий лист № 2-239 від 06.02.2003 року підлягав негайному виконанню, тобто в межах суми платежу за 1 місяць, оскільки справа про стягнення аліментів була розглянута 06.02.2003, а виданий сам виконавчий лист 06.02.2003. Державним виконавцем не взято до уваги, що мінімальний гарантований розмір аліментів, передбачений ч.2 ст. 182 СК України для кожного періоду був різним. Вважає, що ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» не дає пряму вказівку на ч.2 ст.182 СК України. З огляду на ст. 192 СК України розмір аліментів (частка від доходу матері, батька дитини або тверда грошова сума), визначений рішенням суду, може бути змінено виключно на підставі іншого рішення суду. Також посилається на п.17, 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, забезпечив участь представника.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_4 підтримала вимоги скарги та їх обґрунтування. Суду пояснила, що до 1 вересня 2018 року стягнення аліментів з боржника відбувалося в розмірі визначеному рішенням суду, а потім в розмірі 1/4 частини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму. Крім цього на виконанні перебуває виконавчий лист, який стосується виконання в межах 1 місяця. Вважають що виконавець не міг самостійно змінювати розмір аліментів. ОСОБА_2 є інвалідом 1 групи і не може сплачувати аліменти у визначеному законом розмірі.

Стягувач ОСОБА_3 в засідання не прибула, про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі не клопотала.

Державний виконавець Скиба Л.В. в судовому засіданні пояснила, що зі скаргою не погоджується, вважає свої дії такими що вчинені в межах чинного законодавства, оскільки відбулися зміни чинного законодавства, і вказано чітко що аліменти не можуть бути меншими ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Це визначено ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». У виконавчому листі не зазначено що він стосується стягнення суми платежу в межах одного місяця. У рішенні вказано що воно набрало чинності. Виконавчий лист перебував на виконанні до 2010 року у Пенсійному фонді. Вона перевіряла і не виявила іншого виконавчого листа про стягнення цих аліментів. Вимоги про стягнення аліментів направлялися по мірі можливості, тому направлено вимогу в листопаді 2018 року.

Судом встановлено, що в провадженні Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 3018200 від 11.02.2003 з примусового виконання виконавчого листа № 2-239 виданого 06.02.2003 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходу громадян. При цьому у виконавчому листі відсутні записи, що він виданий на виконання стягнення в межах одного місяця.

20.11.2018 за вих. № 33850 державний виконавець Скиба Л.В. надіслала вимогу Роменському об`єднаному УПФУ про необхідність з 01.09.2018 проводити утримання аліментів за виконавчим листом № 2-239 від 11.02.2003 у розмірі 1/4 частини від усіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття (але не більше 50% від заробітної плати).

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України (ч.5 ст. 124 Конституції України). До основних засад судочинства віднесено зокрема обов`язковість рішень суду (п.9) ч.3 ст. 129 Конституції України).

Згідно ч.1, ч.2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

28.08.2018 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 2475-УІІІ від 03.07.2018 року.

Згідно ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами внесеними Законом № 2475-VIII від 03.07.2018) виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України (зі змінами внесеними Законом № 2475-VIII від 03.07.2018) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином, положення чинного законодавства стосовно того, що державний виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, стосується випадків, коли стягнення аліментів проводиться за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду про стягнення аліментів у частці від доходу матері, батька дитини, що відповідає положенням статей 124, 129 Конституції України.

Враховуючи викладене, дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки виконавчий лист № 2-239 від 06.02.2003 видано на виконання рішення яким аліменти присуджено стягувати в частці від заробітку.

Враховуючи викладене вимоги скаржника є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказана скаржником та його представником обставина наявність у боржника 1 групи інвалідності, в даному випадку не може бути взята судом до уваги, як підстава для визнання дій виконавця неправомірними, оскільки в даному випадку Закону України «Про виконавче провадження» не визначає обмежень на стягнення аліментів з особи, яка є інвалідом.

В той же час, ч. 2 ст.197 СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» ст. 182 СК України, ст.ст. 450, 451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Скиба Ліни Валентинівни в порядку судового контролю за виконанням рішення суду в частині нарахування аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та скасування вимоги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга