ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

Розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Полтавської області на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Андрієнко Г.В. від 23 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання умов договору,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про спонукання у виконанні умов договору до ОСОБА_2 , в якому просив зобов`язати останнього виконати належним чином зобов`язання, передбачені договором на надання послуг від 01.06.2016 року, щодо впорядкування прав власності на належні йому нежитлові приміщення - найменування майна - споруда (кафе) літ. А-1, а, а1, а2 площею приміщень 131,7 кв.м. по АДРЕСА_1 поряд із будинком 3.

Вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений договір на надання юридичних послуг, згідно якого останній зобов`язався впорядкувати право власності на належне ОСОБА_1 нерухоме майно. В порушення умов договору ОСОБА_2 не надав акт виконаних послуг з зазначенням наданих послуг за період дії договору, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Під час розгляду справи в суді сторони подали мирову угоду, відповідно до якої за ОСОБА_1 визнається право власності на нерухоме майно - будівлю кафе, а ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких претензій до ОСОБА_2 в зв`язку з невиконанням умов договору на надання юридичних послуг.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2016 року визнано та затверджено мирову угоду, укладену між сторонами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на надання юридичних послуг, передбаченим договором на надання юридичних послуг від 01.06.2016 р. на наступних умовах:

- За ОСОБА_1 визнається право власності на нерухоме майно - будівля кафе літ. А-1, а, а1, а2 площею приміщень 131,7 кв.м. по АДРЕСА_1 поряд із будинком 3 (об`єкт має бетонний фундамент, стіни з металевого каркасу, підлогу з плитки та складається з наступних приміщень: А-1,а 1-зала кафетерію (заг. площа 92,1 кв.м., основна 92,1кв.м.); 2-вбиральня (заг. площа 1,9 кв.м., допоміжна 1,9 кв.м.); 3-вбиральня (заг. площа 1,9 кв.м., допоміжна 1,9 кв.м.); 4-мийка (заг. площа 3,8 кв.м., допоміжна 3,8 кв.м.); 5-допоміжне приміщення (заг. площа 4,3 кв.м., допоміжна 4,3 кв.м.); 6-кухня (заг. площа 15,7 кв.м., основна 15,7 кв.м.); 7-допоміжне приміщення (заг. площа 4,1 кв.м., допоміжна 4,1 кв.м.); І-допоміжне приміщення (заг. площа 7,9 кв.м., площа літніх приміщень 7,9 кв.м.) , всього по будівлі площа 131,7 кв.м.

- ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких претензій до ОСОБА_2 , в зв`язку невиконанням останнім умов договору на надання юридичних послуг від 01.06.2016 року.

- Затвердженням цієї мирової угоди права та обов`язки за договором, укладеним між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на надання юридичних послуг від 01.06.2016 р. припиняються.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на надання юридичних послуг, передбаченим договором на надання юридичних послуг від 01.06.2016 р. - закрито.

Право власності на нерухоме майно - будівля кафе літ. А-1, а, а1, а2 площею приміщень 131,7 кв.м. по АДРЕСА_1 поряд із будинком 3 (об`єкт має бетонний фундамент, стіни з металевого каркасу, підлогу з плитки та складається з наступних приміщень: А-1,а 1-зала кафетерію (заг. площа 92,1 кв.м., основна 92,1кв.м.); 2-вбиральня (заг. площа 1,9 кв.м., допоміжна 1,9 кв.м.); 3-вбиральня (заг. площа 1,9 кв.м., допоміжна 1,9 кв.м.); 4-мийка (заг. площа 3,8 кв.м., допоміжна 3,8 кв.м.); 5-допоміжне приміщення (заг. площа 4,3 кв.м., допоміжна 4,3 кв.м.); 6-кухня (заг. площа 15,7 кв.м., основна 15,7 кв.м.); 7-допоміжне приміщення (заг. площа 4,1 кв.м., допоміжна 4,1 кв.м.); І-допоміжне приміщення (заг. площа 7,9 кв.м., площа літніх приміщень 7,9 кв.м.) , всього по будівлі площа 131,7 кв.м., підлягає державній реєстрації. Задоволення позову обумовлено встановленим фактом затримки розрахунку з часу ухвалення рішення до здійснення фактичного розрахунку, а отже обґрунтованістю позовних вимог.

Затвердження мирової угоди обумовлено тим, що умови останньої не порушують права, інтереси сторін та інших осіб.

В апеляційній скарзі Перший заступник прокурора Полтавської області, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Зокрема вказує, що затверджуючи мирову угоду, сторони та суд вийшли за межі предмету та підстав позовних вимог, а також порушили права та інтереси інших не залучених до участі у справі осіб, як-то Полтавської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в інтересах яких і діє прокуратура в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження. Згідно п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права свободи, інтереси та (або ) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана судова ухвала була постановлена 23.12.2016 року та відповідно до ст. 223 ЦПК України, в чинній на той час редакції, набрала законної сили.

Між тим, з апеляційною скаргою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звернувся 04.03.2019 року, тобто після сплину більше двох років від дня набрання судового рішення законної сили та звернення його до виконання, що суперечить принципу правової (юридичної) визначеності, який визначає стабільність судових рішень, які набрали законної сили .

Так, виходячи з прецедентної практики Європейського суду, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (рішення у справах «Устименко проти України», «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії» та ін.).

В даному випадку, обрахування строків на апеляційне оскарження урегульовувалось діючими на той час положеннями ст. 294 ЦПК України та вимогами ч. 3 ст. 297 ЦПК України, згідно яких незалежно від поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після сплину одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Тобто, діючим на час постановлення оскаржуваної ухали процесуальним законом для вказаних суб`єктів встановлювались спеціальні пресічні строки на апеляційне оскарження, в межах яких Прокуратура Полтавської області не скористалась своїм правом та не подала апеляційну скаргу.

Разом з цим, ЦПК України, в редакції від 15.12.2017 р., визначив нові строки на апеляційне оскарження та передбачив в ч.2 ст. 358 ЦПК України можливість відкриття апеляційного провадження за межами строку на апеляційне провадження незалежно від поважності причин пропуску такого строку в разі подання апеляційної скарги особи, не залученої до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки.

Відкриваючі апеляційне провадження по даній справі, апеляційним судом було враховано вищевказані норми ст. 358 ЦПК України та обґрунтування прокурором підстав здійснення представництва інтересів Полтавської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, які не були залучені до участі в справі, права та інтереси яких, на думку апелянта, порушуються вказаною ухвалою місцевого суду.

Оскільки в межах вирішення питання про відкриття апеляційного провадження апеляційний суд не має процесуальної можливості робити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси осіб, які не приймали участі у розгляді справи, з`ясування таких питань необхідно здійснювати лише в ході розгляду апеляційної скарги по суті.

Виходячи з системного аналізу ст.ст. 352, 382 ЦПК України, апеляційний суд відкрив апеляційне провадження та призначив справу до розгляду, в ході якого підлягали з`ясуванню доводи апеляційної скарги щодо підставності її внесення з метою представництва інтересів осіб, які не були залучені до участі в справі, права та інтереси яких порушуються постановленою ухвалою.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Крім того, виходячи з усталеної практики ЄСПЛ, втручання прокурора в розгляд справи на стадії оскарження рішення повинно бути виправдано та не завдавати шкоди зовнішнім ознакам справедливого судового розгляду та принципу рівності сторін.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Проте, наявність одного факту порушення інтересів держави іще не достатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави, оскільки прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

З аналізу ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" вбачається, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

-у разі відсутності такого органу.

Тобто, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

За вказаних обставин, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави

Таким чином, саме лише посилання в апеляційній скарзі на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для її розгляду по суті іще недостатньо, оскільки в такому випадку прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Одночасно Верховний Суд наголошує на необхідності дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду, враховуючи, що відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Таким чином, в даному випадку право на подання апеляційної скарги в інтересах держави, прокурор має лише за доведеності ним факту того, що орган державної влади - ДАБІ України та орган місцевого самоврядування - Полтавська міська рада не здійснюють або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, підстави для здійснення представництва інтересів держави в особі міської ради та ДАБІ України, прокурором визначені як бездіяльність останніх та зазначено, що не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Так, прокурор посилався на те, що судом першої інстанції вирішено питання про затвердження мирової угоди, якою визнано право власності на майно, яке зведено самочинно, чим порушено право органу контролю у сфері введення будівельних робіт - Державної архітектурно-будівельної інспекції України та власника земельних ділянок комунальної форми власності - Полтавської міської ради, які не були залучені до участі в розгляді справи.

Наявність порушень державних інтересів у сфері земельних відносин, яка виявилася у безпідставному визнанні права власності за ОСОБА_1 , на думку прокурора, є порушенням законодавства та безпосередньо зачіпає законні права та інтереси як Полтавської міської ради, так і Державної архітектурно-будівельної інспекції України в сфері делегованих їм спеціальними законами повноважень, а отже є достатньою правовою підставою для здійснення їх інтересів органом прокуратури.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншим законом власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Посилаючись на те, що Полтавська міська рада як уповноважений орган по розпорядженню від імені територіальної громади землею міста Полтави, не вжила достатніх заходів щодо оскарження вказаної ухвали Октябрського районного суду м. Полтави, прокурор вбачає визначені положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для здійснення представництва її інтересів в суді.

Разом з цим, сам по собі факт відсутності звернення самостійних юридичних осіб, якими в даному випадку є Полтавська міська рада та Державна архітектурно-будівельна інспекція України, із апеляційними скаргами на вказану ухвалу місцевого суду не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів, а відтак розцінюватись судом як достатня правова підстава для звернення прокурора з апеляційної скаргою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи, що вказані установи наділені достатнім обсягом процесуальної дієздатності, а відтак мають право на самостійне оскарження рішення суду першої інстанції, в тому числі з одночасним ініціюванням питання про поновлення строку в порядку ч. 2 ст. 358 ЦПК України, прокурор в даному випадку не може вважатись альтернативним суб`єктом звернення з такою апеляційною скаргою.

Згідно зі ст. 23 згаданого Закону України представництво прокурором інтересів держави можливе, якщо захист інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Крім того, колегія суддів звернула увагу на те, що прокурором не в повній мірі дотримано визначену ч.4 ст. 23 вказаного Закону попередню процедуру, зокрема вимоги щодо обов`язку попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень, який погодився на таке представництво.

Так, з приєднаного до апеляційної скарги повідомлення прокуратури Полтавської області вбачається, що 01.03.2019 року остання повідомила Полтавську міську раду та Державну архітектурно-будівельну інспекцію України про здійснення представництва їх інтересів в суді шляхом апеляційного оскарження ухвали, тоді, коли і саму апеляційну скаргу прокуратурою було подано до суду 01.03.2019 року, що суперечить принципу попереднього повідомлення, яке повинно передувати такому зверненню до суду, без отримання згоди суб`єкта владних повноважень на таке представництво.

Вищенаведені обставини свідчать про відсутність у даному випадку достатніх законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, що в свою чергу виключає можливість розгляду поданої прокурором апеляційної скарги, а відтак апеляційне провадження підлягає закриттю в порядку п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362 ч.1 п.3, 367, 381 ч.2 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Полтавської області на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання умов договорудля продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.