ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» серпня 2019 року

м. Харків

справа № 619/3114/18

провадження № 22-ц/818/3888/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача Ільїної-Макарової О.С.,

представника третьої особи Салій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до газети «Вісник Дергачівщини», третя особа Русько-Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 травня 2019 року (ухвалене суддею Колмиковою Л.К.),-

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2018 року депутати Русько-Лозівської сільської ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до газети «Вісник Дергачівщини», третя особа Русько-Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування позову зазначили, що вони є депутатами Русько-Лозівської сільської ради VII скликання, які виконують повноваження в інтересах територіальної громади села Руська Лозова Дергачівського району Харківської області.

При виконанні ними повноважень скарг, зауважень або дорікань щодо неналежного виконання обов`язків від членів територіальної громади не надходило.

ІНФОРМАЦІЯ_1 2018 року в газеті «Вісник Дергачівщини» № 21 опубліковано статтю під назвою «Будні Русько-Лозівської сільської ради за 2017 рік», в якій від імені сільського голови зазначеної ради Фоміна ОСОБА_4 викладено інформацію щодо підсумків роботи у 2017 році Русько-Лозівської сільської ради, виконавчого комітету та депутатського корпусу.

Зазначена стаття містить інформацію наступного змісту: «На превеликий жаль, з об`єктивних та суб`єктивних причин нам не все вдалося зробити. Ряд депутатів просто зривали сесії: ОСОБА_2 (округ № 13), ОСОБА_1 , заступник голови земельної комісії (округ № 11), ОСОБА_3 (округ № 2). У минулому році відбулося сім пленарних засідань сільської ради. Русько-Лозівська сільська рада постійно веде роботу по благоустрою проїзних частин вулиць та провулків, проводилась підсипка щебеневою сумішшю. За цей час засипано більше 25 вулиць та провулків на суму 299 000,00 грн. Проведено поточний ремонт по вул. Островського на суму 9 594,00 грн. Була проведена велика робота по рекультивації земель на стихійних звалищах на суму 23 180,00 грн. Придбано асфальт для укладення тротуарної доріжки по АДРЕСА_1 Гоголя. Відремонтовано покриття даху по вул. Польовій № 2 та № 3 загальною площею 900 кв.м. Виконано ремонт аварійного проїзду через річку Лозовенька по пров. Жуковського. Частину матеріалу надав інвестор».

Викладена інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів як представників територіальної громади.

Не відповідає дійсності зазначена в статті інформації щодо кількості засідань сільської ради. У 2017 році відбулося десять пленарних засідань, а не сім, що підтверджується матеріалами сесії та явочними листами.

Розташовані в статті відомості не містять жодних підтверджень того, що позивачами зривалися сесії. Позивачами як представниками територіальної громади жодного разу без поважних причин не були пропущені засідання сесій сільської ради. З десяти пленарних засідань депутатом ОСОБА_5 пропущене одне засідання у зв`язку із хворобою, яке не відбулося через неявку інших депутатів. Депутат ОСОБА_3 був відсутній також на одному пленарному засіданні, а депутат ОСОБА_2 на п`яти, проте виключно з поважних причин у зв`язку із хворобою. Дана інформації підтверджується явочними листами пленарних засідань. Поширена інформація щодо зриву сесій може свідчить про неетичну поведінку позивачів в суспільному та політичному житті, що порушує їх право на гідність, честь та ділову репутацію.

Жодних рішень сесією Русько-Лозівської сільської ради з приводу проведення ремонтних робіт вулиць та даху не приймалося, документи, що свідчать про проведення таких ремонтних робіт не надано.

Що ж стосується викладеної інформації щодо проведення у 2017 році ремонту аварійного проїзду, то вона не відповідає дійсності, оскільки кошти на відповідні роботи були виділені на підставі рішення XIII сесії VII скликання від 19 жовтні 2016 року, відповідні роботи проведені також у 2016 році.

Депутати Русько-Лозівської сільської ради систематично зверталися до сільського голови відповідної ради з запитами щодо використання бюджетних коштів, виконаних робіт, на деякі з яких відповідь не надана, а на деякі надана не в повному обсязі.

Депутати не повідомлялися про надання будь-яких коштів інвестором, яким чином отримані ці кошти та в якій сумі, яким чином вони використані їм невідомо, що також дає підстави вважати, що дана інформація є недостовірною.

Зважаючи на те, що зазначена вище інформація, опублікована в газеті «Вісник Дергачівщини» № 21 від 11 травня 2018 року, жодним чином не підтверджена фактичними даними та є недостовірною, опублікована виключно з метою введення в оману мешканців села Руська Лозова та створення ілюзії ефективної роботи ради і безпосередньо її голови, просили суд зобов`язати газету «Вісник Дергачівщини» спростувати надану Русько-Лозівською сільською радою недостовірну інформацію наступного змісту:

- «На превеликий жаль, з об`єктивних та суб`єктивних причин нам не все вдалося зробити. Ряд депутатів просто зривали сесії: ОСОБА_2 (округ № 13), ОСОБА_1 , заступник голови земельної комісії (округ № 11), ОСОБА_3 (округ № 2).

- У минулому році відбулося сім пленарних засідань сільської ради...

- Русько-Лозівська сільська рада постійно веде роботу по благоустрою проїзних частин вулиць та провулків, проводилась підсипка щебеневою сумішшю. За цей час засипано більше 25 вулиць та провулків на суму 299 000,00 грн.

- Проведено поточний ремонт по вул. Островського на суму 9 594,00 грн. Була проведена велика робота по рекультивації земель на стихійних звалищах на суму 23 180,00 грн. Придбано асфальт для укладення тротуарної доріжки по вул. Грибна до вул. Гоголя.

- Відремонтовано покриття даху по вул. Польовій № 2 та № 3 загальною площею 900 кв.м.

- Виконано ремонт аварійного проїзду через річку Лозовенька по пров. Жуковського. Частину матеріалу надав інвестор»,

опублікувавши спростування недостовірної інформації у запланованому найближчому випуску газети «Вісник Дергачівщини», судові витрати покласти на відповідача.

Головним редактором газети «Вісник Дергачівщини» подано заперечення на позов, в якому посилався на його необґрунтованість. В підтвердження даних посилань будь-яких доводів не навів, лише посилався на право на інформацію та гарантії прав на інформацію (а.с. 105, 106, том 1).

Сільським головою Русько-Лозівської сільської ради подано письмові пояснення, в яких зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Опублікована стаття носить інформативний характер про роботу ради та її голови, містить оціночні судження та не відображає статистичні дані та бухгалтерські цифри. Позивачами не надано доказів, що свідчать про поважність причин неприбуття на засідання сесій. Неявка позивачів на засідання сесій призводила до їх зриву.

Інформація щодо проведення ремонтних робіт підтверджена відповідними фотографіями та висвітлена на сторінці Русько-Лозввської сільської ради у соціальній мережі «Фейсбук» (а.с. 116 122, том 1).

Позивачами надано відповідь на відзив (заперечення), в яких зазначили, що викладені у відзиві доводи проти позовної заяви є необґрунтованими, загальними, посилання на конкретні доводи відсутні (а.с. 5, том 1).

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до газети «Вісник Дергачівщини», третя особа Русько-Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є необґрунтованим та незаконним. Так, позивачами було надано належні та допустимі докази на підтвердження всіх обставин, на які посилались в позовній заяві. Висновки суду стосовно того, що викладена в статті інформація є оціночним судженням і відповідно не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, є помилковими, оскільки поширена інформація носить стверджувальний характер. Позивачами в обґрунтування апеляційної скарги наведені доводи, що є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві. Також вони зазначили, що є помилковими висновки суду стосовно того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Сторонами не надано доказів, з яких вбачається зміна засновника газети, а судом не було вжито заходів з метою отримання даних, що підтверджують таку зміну засновника. Зважаючи на що, на час розгляду справи правові підстави для зміни первісного відповідача були відсутні.

Сільським головою Русько-Лозівської сільської ради подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, є безпідставною та необґрунтованою. Зазначив, що викладена в статті інформація щодо проведених у 2017 році ремонтних робіт підтверджується актом № 08/1114 від 27 червня 2019 року, складеним за результатами проведеної ревізії сільського бюджету та фінансово-господарської діяльності Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Також до суду надано докази, що свідчать про відсутність позивачів на пленарних засіданнях без поважних причин, а позивачами під час розгляду справи в суді першої інстанції не було надано належних доказів, що підтверджують поважність причин відсутності на таких засіданнях. Викладена в статті інформаціє не є звітом голови ради, оскільки не відповідає загальним вимогам до побудови та оформлення звітів. Висновки суду стосовно того, що позов був поданий до неналежного відповідача є правильними, оскільки з листопада 2018 року засновником газети «Вісник Дергачівщини» є ТОВ «Слобожанські інформаційні ресурси». Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачам було роз`яснено та запропоновано замінити сторону відповідача. Позивачем не заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача Ільїна- ОСОБА_6 та представник третьої особи Салій Д.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що опублікована в газеті «Вісник Дергачівщини» № 21 стаття носить інформативний характер, містить оціночні судження. Також, зважаючи на те, що відповідач не є юридичною особою, засновником газети є ТОВ «Слобожанські Інформаційні ресурси», то позов поданий до неналежного відповідача. Позивачі не подали до суду клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, зважаючи на що, у відповідності до вимог ст. 51 ЦПК України, позив задоволенню не підлягає.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є депутатами Русько-Лозівської сільської ради VII скликання, протягом трьох років ними виконуються від імені та в інтересах територіальної громади села Руська Лозова Дергачівського району Харківської області надані повноваження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в газеті «Вісник Дергачівщини» № 21 опубліковано статтю під назвою «Будні Русько-Лозівської сільської ради за 2017 рік».

В зазначеній статті від імені сільського голови Русько-Лозівської сільської ради ОСОБА_7 викладено інформацію щодо підсумків роботи у 2017 році Русько-Лозівської сільської ради, виконавчого комітету та депутатського корпусу, а саме зазначено:

- «На превеликий жаль, з об`єктивних та суб`єктивних причин нам не все вдалося зробити. Ряд депутатів просто зривали сесії: ОСОБА_2 (округ № 13), ОСОБА_1 , заступник голови земельної комісії (округ № 11), ОСОБА_3 (округ № 2).

- У минулому році відбулося сім пленарних засідань сільської ради...

- Русько-Лозівська сільська рада постійно веде роботу по благоустрою проїзних частин вулиць та провулків, проводилась підсипка щебеневою суміщаю. За цей час засипано більше 25 вулиць та провулків на суму 299 000,00 грн.

- Проведено поточний ремонт по вул. Островського на суму 9 594,00 грн. Була проведена велика робота по рекультивації земель на стихійних звалищах на суму 23 180,00 грн. Придбано асфальт для укладення тротуарної доріжки по вул. АДРЕСА_1 до вул. Гоголя.

- Відремонтовано покриття даху по вул. Польовій № 2 та № 3 загальною площею 900 кв.м.

- Виконано ремонт аварійного проїзду через річку Лозовенька по пров. Жуковського. Частину матеріалу надав інвестор».

Суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист гідності, честі та ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя.

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі.

Отже, позивачі, які були обрані депутатами сільської ради, є публічними особами.

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації зазначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Крім того, у пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» та пункті 46 рішення цього суду від 15 липня 2010 року в справі «Газета «Україна-Центр» проти України» (заява № 16695/04) наголошено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність.

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій.

Пункт 2 ст. 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про питання, які становлять суспільний інтерес.

У ст.ст. 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Разом з тим у ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно з частиною першою ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Відповідно до частини першої ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

У п. 1 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що інформація, поширена в газеті «Вісник Дергачівщини», а саме інформація стосовно неявки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на засідання ради та зриву сесій, не є оціночним судженням, оскільки вона містять фактичні дані, підлягає спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дана інформація є оціночним судженням, яке відповідно до ст. 277 ЦК України не може бути предметом судового захисту.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 607/11104/15-ц.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які доводять недостовірність інформації щодо неявки їх на засідання сесій та їх зриву.

Позов про захист гідності, честі та ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

З матеріалів справи вбачається, що позивачі дійсно були відсутні на деяких засіданнях сесії Русько-Лозівської сільської ради, що проводилися у 2017 році.

Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції позивачі зазначені обставини не спростовували, проте, зазначили, що були відсутні на засіданнях сесії з поважних причин. Документів, в підтвердження поважності причин відсутності на засіданнях сесії, позивачами не було надано ні голові Русько-Лозівської сільської ради, ні до судів першої та апеляційної інстанції.

За таких обставин, позивачами неправдивість зазначеної інформації не доведена.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки позивачі є публічними особами, і це тягне за собою ширші межі допустимої інформації порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян, то в діях газети мала місце реалізація конституційного права на вираження поглядів та суспільного інтересу, а не намір поширити недостовірну інформацію з метою приниження ділової репутації позивачів.

Колегією суддів не встановлено, що поширена відповідачем інформація є такою, що принижує їх честь, гідність та ділову репутацію.

Аналізуючи зміст вищевказаної статті, колегія суддів вважає, що поширена в ній інформація про позивачів є неприємною для них, однак вона не виходить за рамки суспільної моралі. Інформацію висловлено у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації.

Крім того, що стосується позовних вимог щодо спростування іншої інформації, а саме щодо кількості пленарних засідань, ведення робіт по благоустрою, проведенню поточних ремонтів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню також з тих підстав, що дана інформація, поширена в газеті «Вісник Дергачівщини», носить інформативний характер про роботу Русько-Лозівської сільської ради та її голови. Газетою «Вісник Дергачівщини» реалізовано конституційне право на вираження поглядів з питань, що містять суспільний інтерес. З тексту статті в даній частині не вбачається намір поширити недостовірну інформацію з метою приниження ділової репутації позивачів.

При розгляді справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, позивачами не було надано належних та допустимих фактичних даних яким саме чином зазначена інформація щодо кількості пленарних засідань сільської ради та проведення робіт по благоустрою населеного пункту порушує їх конституційні права та свободи.

При розгляді справи представником третьої особи надано докази в підтвердження кількості проведених пленарних засідань сільської ради та робіт по благоустрою.

Згідно з висновками акту ревізії сільського бюджету та фінансово-господарської діяльностіРусько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області за період з 01 травня 2016 року по 31 квітня 2019 року порушень щодо діяльності сільської ради, на які посилаються позивачі, не встановлено (а.с. 164-193, том 2).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що даний позив не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що він поданий до неналежного відповідача.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили зобов`язати відповідача спростувати розповсюджену щодо них інформацію.

В пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Також, в п. 9 цієї постанови зазначено, що у разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач - газета «Вісник Дергачівщини» не є юридичною особою.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 ЦПК України якщо позов поданий не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового провадження за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у ч. 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, з аналізу норм ЦПК України вбачається, що обов`язок визначати відповідача у справі покладається на позивача. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено, то суд відмовляє у позові з цих підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що вимога про спростування поширеної про позивачів інформації, яку вони вважають такою, що порушує їх особисте немайнове право на честь та гідність, поширена в газеті «Вісник Дергачівщини», заявлена до засновника друкованого засобу масової інформації не була.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що станом на час розгляду справи в суді першої інстанції засновником газети «Вісник Дергачівщини» є ТОВ «Слобожанські Інформаційні ресурси» (а.с. 196-202, том 2). Проте, позивачем залучено до участі у справі в якості відповідача не засновника газети - ТОВ «Слобожанські Інформаційні ресурси», а газету «Вісник Дергачівщини».

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, на виконання ст. 51 ЦПК України, позивачем не було подано клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Виходячи з того, що суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, позбавлений права на стадії апеляційного розгляду змінювати процесуальне становище будь-кого з учасників процесу, то колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстави його подання до неналежного відповідача.

Аналогічнаправова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 210/2854/16-ц.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, були перевірені при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, вони не підтверджують тих обставин, що відповідачем були розповсюджені завідомо неправдиві відомості стосовно позивачів, а також, що газета «Вісник Дергачівщини» є належним відповідачем, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, відсутні.

Проте, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ч. 376 ЦПК України є правові підстави для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, оскільки є помилковими висновки суду про те, що інформація, яка була викладена у статті під назвою «Будні Русько-Лозівської сільської ради за 2017 рік» та опублікована в газеті «Вісник Дергачівщини», є оціночним судженням. Дані висновки суперечать нормам матеріального права, які регулюють зазначені правовідносини.

Отже, колегія суддів змінює судове рішення та викладає мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції постанови апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ч.4 ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 травня 2019 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції постанови апеляційного суду.

В іншій частині заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Постанову складено «08» серпня 2019 року.

Головуючий суддя: Судді: А.І. Колтунова І.О. Бровченко Н.П. Пилипчук