Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 760/14261/16-ц

провадження № 61-23574св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Народний кредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року кредитна спілка «Народний кредит» (далі - КС «Народний кредит», кредитна спілка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь відсотки за користування кредитом за період з 15 грудня 2015 року (дата, що слідує за днем станом на який визначена сума, що стягується за виконавчим написом) по 31 липня 2016 року включно в сумі 14 179,52 грн, а також відповідно до статті 625 ЦК України 87,03 грн - 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 334,04 грн.

Позов мотивовано тим, що 15 жовтня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 10 000 грн строком на 24 місяці зі сплатою 0,19% денних (69,35% річних). Строк дії договору 60 місяців.

Також, 15 жовтня 2013 року між сторонами укладено додатковий договір, відповідно до умов якого у разі порушення графіку повернення кредиту денна процентна ставка становитиме 1% денних (або 365% річних).

23 грудня 2015 року за розрахунками станом на 14 грудня 2015 року видано виконавчий напис про стягнення з боржника 6165,01 грн - заборгованості по тілу кредиту, 12 489,60 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3082,51 грн - штрафу, 317,15 грн - пені та 1720,54 грн - плати за видачу виконавчого напису.

Сума коштів за виконавчим написом боржником не погашена, у зв`язку із чим позивач просив стягнути відсотки за користування кредитом за період з 15 грудня 2015 року (дата, що слідує за днем станом на який визначена сума, що стягується за виконавчим написом) по 31 липня 2016 року включно, а також відповідно до статті 625 ЦК Українистягнути 3% річних та інфляційні втрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у складі судді Шерметьєвої Л. А. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 14 600,59 грн процентів, 3% річних та інфляційних втрат, а також 1378 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при укладенні договору сторони домовилися, що в разі порушення строку сплати позики позичальник взяв на себе зобов`язання сплатити відсоток за весь строк користування (з дати виникнення строкової заборгованості до дати фактичного повернення суми позики або її частини), сума яких складає 1% за кожен день строкової заборгованості на суму залишку по кредиту. Відповідач продовжує користуватись кредитними коштами і зобов`язання за договором не припинились, на підставі цього їй продовжуються нараховувати відсотки за користування коштами. У зв`язку з цим боржник зобов`язана сплатити відсотки за весь період користування коштами, не охопленими виконавчим написом від 15 грудня 2015 року.

Крім того, виконавчий напис від 23 грудня 2015 року про стягнення з відповідача боргу по не виконаний, в зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Народний кредит» заборгованість по відсоткам за період з 15 грудня 2015 року по 31 липня 2016 року в сумі 14 179,52 грн, а також 334,04 грн інфляційних втрат, всього стягнуто 14 513,56 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Народний кредит» у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору 1378 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що базою нарахування відсотків є тіло кредиту у розмірі 6165,01 грн станом на 14 грудня 2015 року, що не було сплачено. Крім заборгованості по тілу кредиту, заборгованість позичальника також включає заборгованість по відсоткам (12 489,60 грн станом на 14 грудня 2015 року), в тому числі підвищеним, по штрафу (3082,51 грн).

Пунктом 3.4 кредитного договору визначено, що погашення кредиту та процентів відбувається в наступному порядку: в першу чергу підлягає сплаті неустойка (штраф або пеня), в другу чергу проценти за користування кредитом, в третю чергу сума кредиту.

Ураховуючи наявність заборгованості за попередніми чергами та її розмір, сплата з квітня по червень 2016 року суми 3100 грн не призвело до зміни боргу по тілу кредиту. Відтак, базою нарахування відсотків залишилась сума 6165,01 грн.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що сума у розмірі 14 179,52 грн процентів, які просить стягнути позивач, є результатом, який отримано шляхом нарахування 1% денного на суму тіла кредиту 6165,01 грн за період з 15 грудня 2015 року (дата, що слідує за днем, станом на який визначена сума, що стягується за виконавчим написом) по 31 липня 2016 року включно в сумі (230 днів), та підтверджується деталізованим розрахунком поданим кредитною спілкою.

Апеляційний суд вважав помилковим стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки договором встановлено інший розмір процентів та нарахування процентів на вже нараховані проценти не допускається, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості по відсоткам та інфляційних втрат, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене цим судом рішення в оскаржуваній частині та відмовити у позові у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що позивачем надано суду виписки лише за 05 квітня 2016 року, 18 квітня 2016 року, 02 червня 2016 року та 29 червня 2016 року, які не є належними та допустимими доказами, оскільки не оформлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, стягуючи з відповідача 14 179,52 грн процентів, не перевірив реальної заборгованості по тілу кредиту станом на 15 грудня 2015 року по 31 липня 2016 року, та дійшов помилкового висновку, посилаючись на деталізований розрахунок, а також на те, що базою нарахування відсотків є тіло кредиту у розмірі 6165,01 грн, станом на 14 грудня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку, що базою нарахувань відсотків є тіло кредиту у розмірі 6165,01 грн станом на 14 грудня 2015 року, оскільки вказаний висновок суперечить розрахункам, наведеним відповідачем, та не враховує сплачену відповідачем суму у розмірі 3100 грн на погашення тіла кредиту. Матеріали справи не містять доказів, які дають можливість перевірити правильність наданих суду розрахунків позивача щодо основної заборгованості по тілу кредиту, а тому неможливо провести перевірку правильності наданого розрахунку щодо стягнення процентів.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив дійсної реальної суми заборгованості по тілу кредиту, а також те, що позивач неправильно склав розрахунки процентів та індексу інфляцій. При цьому, в рішенні суду не зазначено, яким чином вираховувалися інфляційні втрати з посиланням на нормі чинного законодавства, а зазначено лише суму інфляційних, що підлягає стягненню.

Заявник посилається на те, що кредитною спілкою не доведено та не надано суду жодних фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували зазначені у позові обставини щодо дійсної реальної заборгованості станом на 15 грудня 2015 року, не доведено факту, що саме 14 179,52 грн є заборгованістю по відсотках, а також 334,04 грн, інфляційних втрат повинно бути тягнуто з ОСОБА_1 за період з 15 грудня 2015 року по 31 липня 2016 року.

Апеляційним судом не дотримано вимог процесуального закону щодо перевірки і оцінки доказів, встановлення на їх підставі фактичних обставин справи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, КС «Народний кредит», заперечує проти доводів позивача та просить залишити ухвалене у справі рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За доводами касаційної скарги позивача, рішення апеляційного суду оскаржується ним в частині задоволення позову (стягнення процентів та інфляційних втрат), у зв`язку з чим, Верховний Суд перевіряє законність і обґрунтованість вказаного судового рішення лише в оскаржуваній частині та в межах доводів касаційної скарги.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК Українипередбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК Україниодностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У справі, яка переглядається встановлено, що 15 жовтня 2013 року між сторонами укладено Кредитний договір №18-131003-н, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти в сумі 10000 грн. строком на 24 місяці зі сплатою 0,19% денних. Строк дії договору встановлено 60 місяців.

15 жовтня 2013 року між сторонами укладено додатковий договір, відповідно до умов якого у разі порушення графіку повернення кредиту денна процентна ставка становитиме 1% (або 365% річних).

При укладенні договору сторони обумовили, що в разі порушенням строку сплати позики позичальник бере на себе зобов`язання сплатити відсоток за весь строк користування (з дати виникнення строкової заборгованості до дати фактичного повернення суми позики або її частини), сума яких складає 1% за кожен день строкової заборгованості на суму залишку по кредиту.

23 грудня 2015 року по розрахунках станом на 14 грудня 2015 року видано виконавчий напис про стягнення з боржника 6165,01 грн. заборгованості по тілу кредиту, 12489,60 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3082,51 грн. штрафу, 317,15 грн. пені та 1720,54 грн. плати за видачу виконавчого напису.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 березня 2017 року скасовано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року та ухвалено нове рішення, яким виконавчий напис нотаріуса від 23 грудня 2015 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Установивши, що базою нарахування відсотків є тіло кредиту у розмірі 6165,01 грн станом на 14 грудня 2015 року, що не було сплачено, розмір процентів в сумі 14 179,52 грн, які просить стягнути позивач, є результатом нарахування 1% денного на суму тіла кредиту у розмірі 6165,01 грн за період з 15 грудня 2015 року (дата, що є наступною за днем, станом на який визначена сума, що стягувалась за виконавчим написом і цим написом не охоплювалась) по 31 липня 2016 року включно (230 днів), та підтверджується деталізованим розрахунком позивача, який не спростовано під час розгляду справи відповідачем, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної суми з відповідача на користь кредитної спілки, а також інфляційних втрат у розмірі 334,04 грн відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги, що судом не перевірено дійсного розміру заборгованості та не враховано внесену відповідачем суму у розмірі 3100 грн на погашення тіла кредиту є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та встановленими апеляційним судом обставинами, з яких вбачається, що пунктом 3.4 кредитного договору сторонами обумовлено, що погашення кредиту та процентів відбувається в наступному порядку: в першу чергу підлягає сплаті неустойка (штраф або пеня), в другу чергу проценти за користування кредитом, в третю чергу сума кредиту. Таким чином, з урахуванням наявності заборгованості за попередніми чергами та її розмір, сплата з квітня по червень 2016 року суми 3100 грн не призвела до зміни боргу по тілу кредиту, а відтак, базою нарахування відсотків залишилась сума 6165,01 грн. Розмір інфляційний втрат, заявлений позивачем до стягнення за вказаний період під час розгляду справи відповідачем не спростовано.

Доводи касаційної скарги відповідача за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, зокрема щодо розміру тіла кредиту, на який нараховано відсотки за спірний період, а також щодо необхідності переоцінити розрахунок заборгованості у тому контексті, який, на думку відповідача виключає її обов`язок сплачувати обумовлені договором проценти у заявленому позивачем до стягнення розмірі.

Вказані доводи касаційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду в оскаржуваній частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська