Справа № 454/3381/19
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17 грудня 2019 року суддя Сокальського районного суду Львівської області Адамович М. Я. розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управлінн поліції у Львівські та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали позову, доходжу наступного висновку.

Відповідно до ст.9 ЦПК України та ч.1 ст.12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Згідно с.10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Рішенням Конституційного Суду України у від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 (справа №1-6/99) встановлено, що положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Також, рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2008 від 22.04.2008 року у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статті 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 N 802-IV.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996, а саме у п. 9 визначено, що згідно зі ст. 10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова, всебічний розвиток і функціонування якої в усіх сферах суспільного життя на всій території України забезпечується державою. Виходячи з цього конституційного положення судочинство в Україні має провадитися українською мовою. На виконання ч. 4 ст. 10 Конституції суд за клопотанням осіб, які беруть участь у розгляді справи, зобов`язаний застосовувати при провадженні судочинства й іншу мову в порядку, визначеному законом (наприклад, Кримінально-процесуальним, Цивільним процесуальним кодексами).

Разом з тим, забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах здійснюється державною мовою, а відповідний механізм забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою передбачено у частинах 3, 4 статті 9 ЦПК України, відповідно до якої суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

Разом з тим, запрошення перекладача до участі у справі, є обов`язком особи, яка бере участь у справі, а не суду, що роз`яснено в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009р.

Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до ст. 2 цього Закону поширюються положення Хартії та не дискримінують громадян України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що сам стверджується паспортом громадянина України та не відноситься до національних меншин.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення ч.1 ст. 9 ЦПК України та ч.1 ст.12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя дійшов висновку, що позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою, а не російською, як в даному випадку.

Крім того, доходжу висновку про доцільність роз`яснити позивачу, що згідно ст.ст.13, 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону, а саме: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

З огляду на те, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді позбавлення волі в м.Новгород-Сіверський, Чернігівської області, він має право звернутися до Новгород-сіверського бюро правової допомоги (вул.Губернська,24, м.Новгород-Сіверський, тел.: (04658)2-14-87)) з метою надання йому безоплатної правової допомоги та складення позову відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу, або залучення перекладача, а також вирішення інших питань, пов`язаних з його захистом, представництвом та складенням процесуальних документів.

Таким чином, позивачу слід надати термін для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.185,427 ЦПК України,

у х в а л и в:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управлінн поліції у Львівські та Державної казначейської служби України відшкодування шкоди та надати позивачу строк вісім днів з дня отримання копії ухвали для усунення вищевказаного недоліку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: М. Я. Адамович