Справа № 201/886/19
Провадження № 2/201/1573/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 липня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - орган опіки і піклування в особі Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради) про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) по аліментам,

ВСТАНОВИВ:

21.01.2019р. (згідно зі штампом на конверті - а.с. № 36) позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 (третя особа - орган опіки і піклування в особі в особі Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради) про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) по аліментам (а.с. № 3-5).

Ухвалою суду від 21.03.2019р. за клопотанням позивачки витребувано докази - витребувано від Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. № 56).

В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві зазначала, що від шлюбу з відповідачем у них є спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано, відповідач мешкає на тимчасово окупованій території в Луганській області, матеріальної допомоги дитині не надає, у зв`язку із чим аліменти на утримання останньої були стягнуті рішенням суду, яке він не виконує, має значну заборгованість. Позивачка просила позбавити батьківських прав щодо їх малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею у м. Дніпрі і знаходиться на її утриманні, а також стягнути пеню по аліментам.

Підготовче засідання у справі відповідно до вимог ст. 197 та п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 06.06.2019р., справу призначено до судового розгляду (а.с. № 104-105).

Позивачка у наданій суду 08.07.2019р. заяві просила позовні вимоги задовольнити повністю, розглядати справу без фіксації технічними засобами, проти постановлення заочного рішення не заперечувала (а.с. № 109).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчі засідання 21.03.2019р., 20.05.2019р. та 06.06.2019р. та в судове засідання, яке було призначено на 08.07.2019р., чотири рази поспіль не з`явився, про час та дату підготовчих та судового засідань кожного разу був повідомлений належним чином, як шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями, за адресою місця реєстрації - АДРЕСА_1 (а.с. № 40) та за адресою, зазначеною позивачкою - АДРЕСА_2 , але до суду були повернути конверти згідно розпорядження КМУ від 07.11.2014р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (а.с. № 43-44, 61-62, 70-71, 106-107). Відповідач також повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 45, 72, 108). Про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позов.

Представник третьої особи - органу опіки і піклування в особі Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання 08.07.2019р. також не з`явився, про дати та час слухання справи був повідомлений належним чином. В наданому суду 06.06.2019р. клопотанні представник органу опіки і піклування - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі Голик О.І. просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, надала витребувані судом документи (а.с. № 92 - 100).

За частиною 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін, третьої особи (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, з`ясувавши позицію позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 28.12.2007р., від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 07.06.2008р. серії НОМЕР_1 , видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції - а.с. № 7).

Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 31.10.2012р. по справі № 2/1207/2012р., що підтверджується копією цього рішення (а.с.№ 6).

Позивачка разом з донькою є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджено довідкою УСЗН № від 20.10.2014р., з якої видно, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. № 34).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 17.06.2013р. по справі № 435/3007/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 07.08.2013р., з відповідача стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 700 грн. щомісяця, починаючи з 22.03.2013р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. № 8-10).

Як вказує позивачка, відповідач наразі мешкає на території Луганської області, в останнє бачився з донькою у 2013 році. З наданих позивачкою документів видно, що ОСОБА_2 перебуває з 22.06.2013р. у шлюбі з ОСОБА_4 (громадянкою Вірменії), від цього шлюбу вони мають малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. № 11-12).

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 звертався до суду із вимогами про зменшення аліментів, у зв`язку з народженням у нього у 2013р. дитини від іншої жінки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 25.10.2013р.у справі № 435/10227/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10.12.2013р., у задоволенні позову відмовлено (а.с. № 13-14).

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам за період з 01.09.2014р. по 31.12.2018р. Луганського міського ВДВС ГТУЮ у Луганській області заборгованість ОСОБА_2 за указаний період становить 36 829,50 грн. (а.с. № 16-17). 13.09.2018р. державним виконавцем Луганського міського ВДВС винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 50 % від суми боргу у розмірі 22 880,43 грн. (а.с. № 18).

Позивачкою представлені суду посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського МНО Міщенко М.В. заяви близьких і знайомих позивачки про обставини виховання малолітньої дитини ОСОБА_6 (а.с. № 75 - 83).

Так, ОСОБА_7 (мати позивачки) у заяві нотаріусу від 07.05.2019р. підтвердила, що вона опікує онуку ОСОБА_3 з самого її народження. Протягом останніх 6-ти років батько онуки ОСОБА_2 не приймав жодної участі у вихованні дитини, ніяким способом не цікавився про її існування. З моменту, коли дитині було 10 місяців, ОСОБА_2 почав їздити на заробітки до Росії, його не було по півроку, повертався додому він лише на один місяць, потім знову їхав на півроку. Після розлучення зі ОСОБА_1 . ОСОБА_2 взагалі перестав цікавитися дитиною. Зараз він проживає на тимчасово окупованій території у Луганській області, у нього інша сім`я, у 2013 році у нього народилась дитина. В останнє спілкувався зі ОСОБА_1 по телефону на початку 2015р. з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон і оформлення необхідних документів. Останній раз ОСОБА_11 бачила батька у 2013р., тобто коли їй було п`ять років. За ці роки дитина не отримувала жодного подарунка, іншої матеріальної підтримки з боку батька. На даний момент вона його майже не пам`ятає, нічого про нього не питає, не згадує про нього (а.с. № 75).

ОСОБА_8 (знайома позивачки з 2015р.) у заяві нотаріусу від 07.05.2019р. підтвердила, що жодного разу не була свідком спілкування дитини з рідним батьком. Про дитину піклується лише матір. У спільних розмовах з нею дитина жодного разу не згадувала батька (а.с. № 78).

ОСОБА_9 (тітка та хрещена мати дитини) у заяві нотаріусу від 07.05.2019р. підтвердила, що батько дитини ОСОБА_2 не спілкується з донькою ОСОБА_10 майже шість років, на надає допомоги не надає документів для виїзду дитини. Вихованням займається лише мати дитини ОСОБА_1 (а.с. № 81).

Позивачка характеризується за місцем роботи позитивно, що підтверджується характеристикою ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» (кафедра гістології ) від 15.05.2019р. (а.с.№ 84).

З характеристик на дитину ОСОБА_11 , ученицю 5-Г класу КЗО «Середня загальноосвітня школа № 35» ДМР, видно, що дитина навчається в школі з 01.09.2015р. Мати ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню доньки. Батько ОСОБА_2 до адміністрації та вчителів ніколи не звертався, батьківські збори не відвідував (а.с. № 85-86)

Згідно з довідкою дільничного лікаря-педіатра ОСОБА_12 КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» від 21.05.2019р., лікар спостерігає ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 з вересня 2014р. За цей проміжок часу мати дитини ОСОБА_1 декілька разів зверталася за медичною допомогою з приводу гострих респіраторних вірусних інфекцій, всі рекомендації та призначення лікаря виконувала вчасно і в повному обсязі. Дитина здорова, вчасно проходить всі обстеження та вакцинацію. Здоров`ям дитини опікується тільки мати дитини. Батько дитини ОСОБА_2 жодного разу не цікавився здоров`ям дитини та не звертався до лікаря за будь-якою інформацією (а.с. № 87).

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 27.05.2019р. про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 проживає з донькою та своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . Умови проживання хороші. ОСОБА_13 пояснила, що за останні шість років жодного разу не спілкувалася з батьком, а бачилася з ним останній раз в травні 2013р. Батько дитини ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків, не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини, має заборгованість по аліментам в сумі 36 829грн.50коп. (а.с. № 93-94).

Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом з наданих і досліджених доказів установлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання та матеріального забезпечення дитини, а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає необхідного для дитини грошового забезпечення.

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходиться виключно на утриманні своєї матері.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач з донькою разом не проживає, матеріальну допомогу на її утримання не надає, долею дитини не цікавиться. Здоров`ям, духовним, моральним та фізичним вихованням та розвитком дитини не опікується, не спілкується, не відвідує доньку, ані за місцем її проживання, ані за місцем її навчання, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, суд при прийнятті рішення дійшов висновку, що відповідач, поклавши виховання своєї доньки на позивачку, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та не бажає опікуватися над малолітньою донькою. Доказів протилежного суду надано не було.

З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і вважає за необхідне позов у цій частині задовольнити.

Стосовно вимог про стягнення пені по аліментам, то і у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує, що з відповідача вже стягнуті аліменти рішенням суду, яке він не виконує.

Постановою від 25.04.2018р. № 572/1762/15-ц ВП ВС відійшла від правової позиції, висловленої у постановах ВСУ у справах № 6-94цс15, № 6-300цс16, 6-1554цс16. Відходячи від правової позиції, викладеної у вищевказаних постановах Верховного Суду України, ВП ВС зазначила, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідач на момент подачі позову до суду мав би сплатити позивачці неустойку у розмірі 291 090 грн. 57 коп. (розрахунок пені - а.с. № 19-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 36 829грн.50коп., що не більше 100 відсотків суми заборгованості. Внаслідок несплати аліментів ОСОБА_2 має заборгованість по аліментам в сумі 36 829грн.50коп., яка утворилася за період з 01.09.2014р. по 31.12.2018р. (а.с. № 16-17).

Статтею 20 СК України встановлено, що до позовних вимог, що?випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав по сплаті судового збору в розмірі 768грн.40коп., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору, наявною в матеріалах справи (а.с. № 2). З урахуваннями того, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову про сплату пені по аліментам, судовий збір в розмірі 768грн.40коп. за цими вимогами підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 20, 150, 164, 165, 196 СК України, п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - орган опіки і піклування в особі Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради) про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) по аліментам - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Ахалкалаки, Ахалкалакського району, Грузії, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 36 829 грн. 50 коп. (тридцять шість тисяч вісімсот двадцять дев`ять грн. 50 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768грн.40коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768грн.40коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.