Дата документу 17.12.2019 Справа № 333/8439/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/8439/14 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/807/3651/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року у справі за поданням Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про видачу дубліката виконавчого документа, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 квітня 2013 року: 47500 грн. - сума боргу, 17 684,55 грн. - інфляційні втрати, 2686,03 грн. - 3% річних від простроченої суми; заборгованість за договором позики від 06 квітня 2013 року: 289 745,57 грн. - сума боргу, 16 622,66 грн. - 3% річних від простроченої суми, усього 374 238,81 грн.

В жовтні 2019 року Комунарський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся із поданням про видачу дубліката виконавчого документа, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначив, що на виконанні Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходився виконавчий лист № 333/8439/14-ц, виданий 24 грудня 2015 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 374 238 грн. 81 коп.

26 липня 2016 року за вказаним виконавчим листом державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 24 листопада 2017 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», однак при пересилці виконавчий лист було втрачено.

На підставі зазначеного просив видати дублікат виконавчого листа №333/8439/14-ц, виданого 24 грудня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 374 238 грн. 81 коп.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року подання задоволено.

Видано ОСОБА_3 дублікат виконавчого листа у справі №333/8439/14-ц від 24 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 2 квітня 2013 р.: 47 500 грн. - сума боргу, 17 684 грн. 55 коп. - інфляційні втрати, 2 686 грн. 03 коп. - 3% річних від простроченої суми; заборгованості за договором позики від 6 квітня 2013 р.: 289 745 грн. 57 коп. - сума боргу, 16 622 грн. 66 коп. - 3% річних від простроченої суми; усього 374 238 грн. 81 коп.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що виконавче провадження було закінчено, в силу приписів п. 10 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернутись до суду для отримання дубліката виконавчого листа лише під час здійснення виконавчого провадження.

Просив ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Комунарський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ОСОБА_3 звернулась до відділу із заявою, в якій повідомила про неотримання виконавчого листа та вимагала звернутись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, державний виконавець вчинив дії з дотриманням норм чинного законодавства.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи подання Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про видачу дубліката виконавчого листа №333/84399/14-ц, суд першої інстанції виходив з встановлення факту втрати оригіналу виконавчого документа.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 квітня 2013 року: 47500 грн. - сума боргу, 17 684,55 грн. - інфляційні втрати, 2686,03 грн. - 3% річних від простроченої суми; заборгованість за договором позики від 06 квітня 2013 року: 289 745,57 грн. - сума боргу, 16 622,66 грн. - 3% річних від простроченої суми, усього 374 238,81 грн. (т. 1 а.с. 143-145).

Рішення суду набрало законної сили 27 жовтня 2015 року.

24 грудня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист (т.2, а.с.3).

Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіної А.С. від 26 липня 2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №333/8439/14-ц, виданим 24 грудня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 02 квітня 2013 року в розмірі 374 238,81 грн. (т.2, а.с.4).

Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Щетинкіної А.С. від 24 листопада 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом (т. 2, а.с.5).

З акту службового розслідування від 10 вересня 2019 року вбачається, що виконавчий документ було втрачено при пересилці на адресу стягувача, вирішено звернутись до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа №333/8439/14-ц, виданого 24 грудня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя (т. 2 а.с. 72).

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст.431 ЦПК України).

Суд при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа повинен з`ясувати питання чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили та залежно від встановлених обставин дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

З огляду на зазначене, видача дубліката є дією адміністративних органів і суду, яка спрямована на усунення перепон у завершенні судового провадження та на виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора.

За приписами п.17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд.

Дана позиція узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, котрий зокрема в справах "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року зазначив, що пункт 1 статті б гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю б як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи свідчать про те, що виконавчий лист №333/8439/14-ц було своєчасно подано на виконання відділу державної виконавчої служби у 2016 році. Проте після ухвалення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оригінал виконавчого листа №333/8439/14-ц втрачений при пересилці. ОСОБА_3 не була обізнана про повернення виконавчого документа, оскільки матеріали справи не містять відомостей про відправлення копії постанови від 24 листопада 2017 року стягувачу або про її отримання.

Отже вини ОСОБА_3 у втраті виконавчого листа не встановлено.

Кім того, матеріали справи містять заяву стягувача ОСОБА_3 щодо видачі дубліката виконавчого листа (т.2, а.с.12).

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року N 3-рп/2010 у справі N 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подання Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про видачу дубліката виконавчого листа є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Дії Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області по зверненню із зазначеним поданням були спрямовані на забезпечення виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2015 року з огляду на відсутність доказів отримання стягувачем виконавчого документа.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: