Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2419/19

номер провадження 2/695/1141/19

08 серпня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на майно, до складу якого, серед іншого, входить земельна ділянка, площею 3,70 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Коврайської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що належала покійному на праві власності на підставі Державного акту Серії НОМЕР_2 від 10.02.2004 року.

Позивач наполягає, що померлий ОСОБА_3 був її рідним дядьком, який проживав у неї та за яким вона здійснювала догляд, а тому вона із сином померлого, який є відповідачем по справі ОСОБА_2 домовилися, що пай, яким володів спадкодавець по його смерті залишиться позивачці, як винагорода за її зусилля.

Після смерті ОСОБА_3 позивач фактично продовжила управління і володіння спадковим майном, оскільки вона проживала із спадкодавцем на час його смерті та успадкувала всі його речі і майно, адже фактично він був членом її сім`ї та вважала себе повноправним власником зазначеної вище земельної ділянки. В подальшому позивач виявила намір належним чином оформити свої спадкові права та звернулася до нотаріальної контори де дізналася, що спадкова справа вже заведена на підставі заяви відповідача по справі, як спадкоємця першої черги. Проте свідоцтво про право власності на спадкове майно ще не видано. Окрім того відсутні докази як спільного проживання позивачки із спадкодавцем так і факту їх родинних відносин, а тому заяву в неї навіть не прийняли, оскільки вона не є членом сім`ї в розумінні ЦК УРСР 1963 року.

Окрім того правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку був виданий вже після смерті ОСОБА_3 , а отже, в померлого право власності на земельну ділянку не виникло за життя, а тому нотаріус постановою від 02.08.2019 року відмовив позивачу у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

За таких обставин позивач, вважаючи свої права порушеними звернулася до суду із даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак направила до суду заяву відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволення позовних вимог наполягала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак направив до суду нотаріально посвідчену заяву відповідно до змісту якої позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, зазначивши при цьому, що на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 не претендує.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить із наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Позивач наполягає, що померлий ОСОБА_3 є її рідним дядьком.

Факт родинного зв`язку позивача із ОСОБА_3 стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 (серії НОМЕР_3 від 23.11.1960 року), свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_5 (серії НОМЕР_4 від 25.11.1977 року), по факту укладення шлюбу позивач взяла прізвище ОСОБА_6 , свідоцтвом про розірвання шлюбу з ОСОБА_5 (серії НОМЕР_5 від 30.04.1993 року) із якого вбачається, що після розірвання шлюбу позивач залишила собі прізвище ОСОБА_6 , та в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_7 в наслідок укладення шлюбу, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (серії НОМЕР_6 від 05.10.2013 року).

Згідно з даними свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_7 від 27.09.1996 року) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зважає, що в свідоцтві про народження позивача, яке зазначено вище, батьком останньої вказаний ОСОБА_8 , таким чином вбачається співпадіння по батькові батька позивача та померлого спадкодавця.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так в матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , підписи яких засвідчені в.о. старости с. Коврай Золотоніського району Черкаської області та зареєстровані в реєстрі за №3 та №4 відповідно, вбачається, що останні підтвердили, що ОСОБА_3 проживав разом із своєю племінницею ОСОБА_1 у с. Коврай Золотоніського району Черкаської області.

Згідно з даними довідки, виданої виконкомом Плешканівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 28.03.2019 року за №48, ОСОБА_3 проживав в с. Коврай Золотоніського району Черкаської області разом із своєю племінницею ОСОБА_1 , яка прийняла померлого речі домашнього вжитку.

На підставі вказаного вище, з урахуванням наведених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивачем доведено факт того, що померла померлий ОСОБА_3 є рідним дядьком позивача.

Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Як вже зазначалося вище ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася в 1996 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР.

Згідно із ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Оскільки на момент смерті спадкодавця останній проживав із позивачем по справі, що стверджується як поясненнями вказаних вище свідків так і відповідною довідкою сільської ради, а спадкоємець продовжила користуватися майном померлого то ОСОБА_1 одна, в порядку ст.,ст. 548-549 ЦК УРСР прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Судом встановлено, що позивач по справі спадщину після смерті свого дядька прийняла, що не заперечується відповідачем по справі, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Із копії спадкової справи судом вбачається, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадкового майна після смерті свого дядька.

Відповідно до загальних принципів законодавства, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим позивачу у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, що стверджується постановою завідуючої Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. від 02.08.2019 року, відповідно до якої правовстановлюючий документ на вказану вище земельну ділянку був виданий вже підся смерті ОСОБА_3 ..

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку (серії НОМЕР_2 ) ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 3,70 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Коврайської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, кадастровий номер: НОМЕР_1 .

Суд бере до уваги, що вказаний вище державний акт на право власності на земельну ділянку виданий спеціальним уповноваженим органом на підставі розпорядження Золотоніської райдержадміністрації від 27.11.2003 року за №60, та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №589 від 10.02.2004 року.

Таким чином вказаний правовстановлюючий документ на земельну ділянку виданіий державними органами, належним чином оформлений та сумнівів у собі не викликає. Причиною виготовлення державного акту на землю після смерті ОСОБА_3 стала затяжна процедура виділення земельної ділянки, виготовлення технічної документації виготовлення, затвердження та реєстрація самого державного акта, а його видача вже після смерті власника не позбавляє права власності на майно останнього.

Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Нормами ст. 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи позивач належним чином прийняла спадщину та продовжує користуватися нею, а інший спадкоємець фактично від неї відмовився та відповідних дій на оформлення своїх спадкових прав не вчиняє.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті свого дядька, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа був виданий після смерті власника, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, позов підлягає до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст. 10, ст., ст.

76,264,265 ЦПК України ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був рідним дядьком по батьковій ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_8 .

Встановити факт, що ОСОБА_1 фактично вступила в права управління та володіння спадковим майном (фактично прийняла спадщину), після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_8 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 3,70 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Коврайської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, кадастровий номер: НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.