ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №592/6613/19

Провадження № 22-ц/816/4101/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Орлова І.В.,

суддів: Собини О.І., Ткачук С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 28 травня 2019 року (суддя Алфьоров А.М., дата складення повного судового рішення не зазначена), -

в с т а н о в и в :

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі ПАТ «СМНВО») про стягнення 50538,33 гривень заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов мотивує тим, що з 25 січня 2007 року по 04 січня 2019 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, проте у день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, чим порушені його трудові права.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ПАТ «СМНВО» заборгованість по заробітні платі в сумі 50538,33 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 січня 2019 року по 28 травня 2019 року в сумі 26314,80 гривень з послідуючим утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на користь держави судовий збір у сумі 768,40 гривень.

ПАТ «СМНВО» з рішенням суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення, зменшивши суму стягнутого на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 26314,80 гривень до 24999,06 гривень.

Скаргу обґрунтовує тим, що суд безпідставно взяв до уваги при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 60 робочих днів, замість 57, оскільки період затримки розрахунку починається з 08 січня 2019 року та закінчується у переддень розгляду судом справи - 27 травня 2019 року, а 29, 30 квітня та 01 травня 2019 року є святковими та вихідними днями. При цьому, відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції про запровадженні на підприємстві триденного робочого тижня з робочими днями у понеділок, вівторок та середу.

Рішення в частині визначення розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 у сумі 438,58 гривень, стягнення 50538,33 гривень заборгованості по заробітній платі та в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд зробив висновок, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з того, що період затримки розрахунку при звільненні з 08 січня 2019 року по 28 травня 2019 року включає 60 робочих днів при триденному робочому тижні, тому, з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати позивача, яка становить 438,58 гривень, стягнув з відповідача 26314,80 гривень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО» з 25 січня 2007 року, а з 04 січня 2019 року його було звільнено за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 9 - 10).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа станом на січень 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати склала 50538,33 грн (а.с. 11).

Доказів повної чи часткової сплати заборгованості по заробітній платі у день звільнення позивача, тобто 04 січня 2019 року, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог ст.ст. 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з пунктів 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Судом встановлено, що позивач працював в ПАТ «СМНВО» у режимі неповного триденного робочого тижня з робочими днями у понеділок, вівторок та середу. Як зазначалось вище, середньоденна заробітна плата позивача складала 438,58 гривень.

ОСОБА_1 було звільнено 04 січня 2019 року (п`ятниця), тобто цей день був останнім робочим днем позивача, а тому період затримки розрахунку при звільненні починається з наступного робочого дня вівторка 08 січня 2019 року та завершується днем розгляду даної справи в суді першої інстанції, тобто 28 травня 2019 року (вівторок). Враховуючи те, що сумарне число робочих днів за вказаний період згідно з графіком роботи підприємства становить 60 робочих днів, тому, як вірно вказав суд першої інстанції, з відповідача на користь позивача за затримку розрахунку при звільненні підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 26314,80 гривень (438,58 грн х 60 днів).

Доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції помилку у кількості робочих днів за спірний період затримки розрахунку при звільненні є безпідставними, оскільки 29 та 30 квітня 2019 року суд першої інстанції взяв до розрахунку за відсутності доказів того, що ці дні на підприємстві були святковими (вихідними днями). Крім того, у період затримки розрахунку при звільненні враховується також день ухвалення рішення судом першої інстанції, тобто до 28 травня 2019 року (вівторок).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскаржуваній частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині вирішених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 січня по 28 травня 2019 року у сумі 26314,80 гривень. Підстав для скасування даного рішення в оскаржуваній частині за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки справа є малозначною, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 7, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання » залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 28 травня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 08 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: О.І.Собина

С.С.Ткачук