КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Савицький О.А.
Номер провадження № 22-ц/824/7161/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», відповідно до якого просив визнати недійсним кредитний договір № 800003598, укладений 11 квітня 2008 року між ним та ЗАТ «Альфа-Банк».

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповідач та ним було укладено кредитний договір № 800003598, відповідно до умов якого ЗАТ «Альфа-Банк» надало йому на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в розмірі 275 445,00 доларів США з метою оплати вартості земельної ділянки, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 16% річних та остаточним строком повернення до 11 квітня 2028 року.

Додатком № 1 до вказаного договору, який є його невід`ємною частиною, сторонами погоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з врахуванням вартості всіх супутніх послуг. Посилаючись на те, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам закону, а саме: сторонами договору не було досягнуто в письмовій формі згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору (щодо повернення кредиту і сплати процентів, детального розпису сукупної вартості кредиту); банком було введено позивача в оману щодо істотних умов договору й позивачем не було підписано додаток №1 до кредитного договору; кредитний договір містить явно несправедливі умови, позивач вважає, що він підлягає визнанню недійсним, а тому просив задовольнити поданий ним позов.

Заочний рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № 800003598, укладений 11 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк». Вирішено питання розподілу судових витрат.

В подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року заяву АТ «Альфа-Банк» про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що перед укладенням кредитного договору, ОСОБА_1 був ознайомлений в письмовій формі про умови кредитування: мету кредитування, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту, строк, на який одержано кредит та варіанти його повернення, тощо, які містяться у розділі 1 та 2 кредитного договору. Окрім того, апелянт наголошує, що в день підписання оспорюваного правочину позивач отримав передбачену договором суму кредиту та отримав примірник правочину, що дало йому додаткову можливість детально вивчити його умови та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, що передбачено ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Більше того, протягом тривалого часу позивач виконував свої зобов`язання за вказаним договором, що підтверджує його обізнаність та погодження із умовами укладеного правочину.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, поклавши в основу рішення лише висновок судово-почеркознавчої експертизи, дійшов висновку про невідповідність кредитного договору положенням статей 203,207,208,215 ЦК України, та не надав правової оцінки іншим доводам позовної заява, в результаті чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, а тому АТ «Альфа-Банк» просило скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_4 доводи викладені в апеляційній скарзі підтримала у повному обсягу та просила суд задовольнити її. При цьому зазначила, що суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір проігнорував заперечення відповідача проте, що спір між сторонами щодо вказаного предмету спору (кредитного договору) уже вирішувався Білоцерківським міськрайонним судом, але за їх зверненням про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №357/1906/15-ц) і зазначений суд погодився із їх доводами про правомірність та чинність укладеного між сторонами кредитного договору № 800003598 від 11 квітня 2008 року. Стягнув з відповідача у справі ОСОБА_1 на їх користь 5381007,82 грн. Із зазначеним рішення ОСОБА_1 погодився та не оскаржував в апеляційному і касаційному порядку. На виконання вказаного рішення Банком отримано виконавчий лист який перебуває на виконанні. Зазначила, що при вирішенні вказаного спору Білоцерківським міськрайонним судом ОСОБА_1 не оспорював правомірність/дійсність кредитного договору, а просив лише застосувати строк позовної давності як підставу для відмови у позові. Тому вважає, що обставини укладення кредитного договору між Банком та позивачем по вказаній справі, уже були предметом судового розгляду та було підтверджено законність та дійсність вказаного правочину, тому просила задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у справі ОСОБА_5 заперечила щодо доводів викладених апелянтом в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає, що суд обґрунтовано врахував положення ст. 203 та ст. 215 ЦК України щодо відсутності волевиявлення позивача при укладенні вказаного кредитного договору, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи, а тому рішенні ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися на розгляд справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповач, та позивачем у справі ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 800003598, відповідно до умов якого ЗАТ «Альфа-Банк» було надано позивачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит в розмірі 275445,00 дол. США. з метою оплати вартості земельної ділянки, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 16% річних та остаточним строком повернення до 11 квітня 2028 року (а.с. 10-23 т.1).

Відповідно до п.1 розділу 1 кредитного договору, вказаний договір складається з двох розділів, які нерозривно пов`язані між собою, договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох розділів цього договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід`ємну частину цього договору).

Розділом 2 кредитного договору визначено, що термін «Договір» означає Розділ №1 та Розділ № 2, а також усі додатки у сукупності.

Так, додатком № 1 до вказаного договору, сторонами погоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з врахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Пунктом пп.2.11 п.2 розділу 1 кредитного договору визначено, що платежі з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, оплати вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюється у сумах та в термін, що передбачені графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з врахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком № 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року у вказаній справі було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та призначено судово-почеркознавчу експертизу для вирішення якої поставлено питання : Чи виконаний підпис у Додатку №1 до кредитного договору № 800003598 від 11 квітня 2008 року безпосередньо самим позичальником ОСОБА_1 чи іншою особою?

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №10675/17-32/10676/17-33 від 26 вересня 2017 року підпис , який міститься на сторінці 6 у графі «позичальник» Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його підпису. (а.с.25-31 т.2)

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивач не підписав додаток № 1 до кредитного договору № 800003598 від 11 квітня 2008 року, який є невід`ємною частиною оспорюваного кредитного договору та визначає його істотні умови, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладення кредитного договору та відсутність досягнення згоди між сторонами з усіх істотних його умов, а тому визнав вимоги обґрунтованими і такими, що відповідають положенням ст. 203, 215 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України закредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи, 30 квітня 2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області розглянуто справу №357/1906/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 800003598 укладеного 11 квітня 2008 року. Суд при розгляді вказаної справи, перевіривши правомірність вимог Банку до відповідачів, визнав вимоги щодо позичальника ОСОБА_1 законними та обґрунтованими, а кредитний договір та зобов`язання відповідача за ними дійсними та обґрунтованими. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2018 року у справі №357/1906/15-ц сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили. По даному рішення Банком отримано виконавчий лист та передано на примусове виконання.

Також із зазначеного рішення вбачається, що ОСОБА_1 , як відповідач по вказаній справі при її розгляді не оспорював дійсність правочину - кредитного договору та зобов`язання за ним, а лише просив суд застосувати строк позовної давності, тобто правомірність укладеного договору та зобов`язання за ним ОСОБА_1 визнавав.

Відповідно до норм ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги та законність рішення суду в частині недійсності кредитного договору виходить з наступного.

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 кредитного договору, цей договір складається з двох розділів: розділ № 1 "Базові умови кредитування" та розділ № 2 "Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ "Альфа - Банк", які нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід`ємну частину цього договору.

Пунктом 6 розділу № 1 кредитного договору передбачено, що Підпис Позичальника на цьому Договорі є письмовим підтвердженням отриманням свого примірника цього Договору в дату його укладення та ознайомлення ним у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство. Підпис Позичальника на цьому Договорі є також письмовим підтвердженням того, що Позичальник в письмовій формі ознайомлений з умовами кредитування, розміром Тарифів пов`язаних із отриманням та повернення Кредиту, які йому роз`яснені та зрозумілі ( а.с.12 т.1)

З матеріалів справи вбачається, що позивач у справі ОСОБА_1 погоджується, що ним підписаний кредитний договір, що складається з розділу №1 та № 2 в якому визначено права та зобов`язання сторін ( п.4,5, 6,7 Договору), умови надання та повернення кредиту, відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за договором (пункт 3 Договору), гарантії (пункт 2 Договору) , порядок сплати платежів та наслідки несвоєчасного внесення коштів ( пункти 8 Договору), права кредитора на дострокове повернення кредитних коштів ( пункт 9 Договору) та строк дії та інші умови Договору ( пункт 10). Таким чином сторонами вказаного кредитного договору було досягнуто всіх істотних умов Договору що передбачені ст. 1049-1056-1 ЦК України.

Колегія суддів приходить до висновку, що позичальнику було надано повну інформацію щодо кредиту та повний комплект документів, що складають договір у зв`язку з чим доводи позивача про порушення відповідачем у справі Законодавства України, що врегульовує захист прав споживачів при укладення вказаного договору є безпідставними.

Тому, з врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що сторонами в момент укладення договору виконано вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов`язкових умов. Кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, тому суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору.

Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Із рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 30 квітня 2018 року у справі №357/1906/15-ц вбачається, що після укладення кредитного договору позивач частково виконував свої зобов`язання за договором до 2014 року саме на умовах, визначених договором, сплачуючи ануїтетні платежі у строки та у сумі, встановлені договором.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що у договорі про надання споживчого кредиту від 11 квітня 2008 року №800003598 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) передбачені усі істотні умови, він містить інформацію про сукупну вартість кредиту та процентну ставку із зазначенням сум щомісячних платежів із повернення кредиту, процентів за його користування. Та обставина, що позивач не підписав графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту не свідчить про недійсність умов кредитного договору та не підтверджує відсутності обізнаності позивача з усіма його істотними умовами.

За таких обставин вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним з підстав порушення банком Закону України "Про захист прав споживачів" не підлягають задоволенню, оскільки позивач володів інформацією з приводу умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних у банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача, переваг та недоліків запропонованих систем кредитування, вартості послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору.

При укладенні договору позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених договором, волевиявлення сторін на момент укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивач суду не надав.

Щодо висновку судово-почеркознавчої експертизи №10675/17-32/10676/17-33 від 26 вересня 2017 року про те, що підпис від імені ОСОБА_1 у Додатку № 1 до кредитного договору від 11 квітня 2008 року виконано не ним, а іншою особою, колегія суддів враховує, що безпосередньо сам текст кредитного договору, яким визначено права та зобов`язання сторін, умови надання та повернення кредиту, відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за договором, гарантії, порядок сплати платежів та наслідки за несвоєчасне внесення коштів, права кредитора на дострокове повернення кредитних коштів та строк дії та інші умови Договору тобто істотні умови, що є визначальними при укладенні кредитних договорів підписаний позивачем як позичальником, ним не оспорюється. Факт отримання вказаних коштів та факт часткового виконання позивачем умов вказаного договору, дає підстави зробити висновок, що висновок експертизи не може бути підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку про те, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ч.13 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Альфа-Банк» подаючи апеляційну скаргу сплатив судовий збір у розмірі 365,40 грн (а.с.146 т.2) , тому вказані витрати повинні бути покладені на позивача у справі.

Керуючись ст. 82, 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 203, 204, 215, 1049 ЦК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» витрати пов`язані зі сплатою судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 365 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 9 серпня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв