Ухвала

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 216/2650/17

провадження № 61-14681ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначила, що тривалий час працювала з ОСОБА_2 у товаристві Червоного Хреста України, часто надавала їй притулок у власному помешканні, виступала поручителем в отриманні кредиту, а також надавала власні кошти та поштові марки товариства Червоного Хреста України у борг. Так, ОСОБА_2 взяла у борг 3 442,00 грн та зобов`язалась повернути 2 000,00 грн у листопаді 2013 року, іншу суму зобов`язалась повернути шляхом поділу на рівні суми платежів протягом семи місяців у розмірі 206,00 грн на місяць, що підтверджується розпискою від 22 листопада 2013 року; також взяла у борг 600,00 грн та зобов`язалась повернути до грудня 2014 року; 19 вересня 2014 року взяла у борг 550,00 грн; 23 лютого 2015 року - 1 500,00 грн; 17 лютого 2015 року - 164,00 грн; 1 291,00 грн зобов`язалась повернути у січні 2015 року; 07 березня 2015 року взяла у борг 164,00 грн, 163,00 грн, 325,00 грн, 1 000,00 грн, 700,00 грн та зобов`язалась повернути борг до квітня 2015 року; у березні 2015 року - 164,00 грн; у квітні 2015 року - 164,00 грн; у травні 2015 року - 164,00 грн; у червні 2015 року - 164,00 грн. Загальний розмір заборгованості становить 10 555,00 грн.

Крім того, зазначила, що ОСОБА_2 , окрім грошових коштів, брала в неї у борг марки товариства Червоного Хреста України, які використовувалися для здійснення певних грошових розрахунків та дій. Так, 25 грудня 2008 року - ОСОБА_2 взяла у борг 1 800,00 марок по 01 грн, що еквівалентно на грошові кошти 1 800,00 грн; 16 січня 2009 року - взяла у борг 91 марку по 5,00 грн, що еквівалентно на грошові кошти 455,00 грн, 95 марок по 02 грн, що еквівалентно на грошові кошти 190,00 грн, 256 марок по 01 грн, що еквівалентно на грошові кошти 256,00 грн. Відповідно до розписки від 16 січня 2009 року, що підтверджує факт взяття у борг вищевказаних марок, 15 лютого 2009 року ОСОБА_2 повернула кошти лише у розмірі 493,00 грн, тоді як залишок становить 408,00 грн. Загальний розмір заборгованості за марки товариства Червоного Хреста України еквівалентно на грошові кошти становить 2 208,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь 12 763,00 грн.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 10 555,00 грн, в іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2019 року заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 у липні 2019 року звернулася до Верховного Суду засобами поштового зв`язку з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга містить посилання на те, що постанова у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «б» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення 12 763,00 грн, що є меншою сумою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Доводи касаційної скарги про те, що ця справа має виняткове значення для заявника, оскільки вона є пенсіонеркою, отримує пенсію, якої їй не вистачає на проживання і у випадку задоволення позову її матеріальне становище значно покращиться, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки із матеріалів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів не вбачається доказів, які б свідчили про поточний майновий стан скаржника, що позбавляє суд можливості оцінити ступінь співмірності розміру її доходів та суми боргу, яка підлягає стягненню із відповідача за рішенням суду.

Посилання у касаційній скарзі на те, що заявник позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи, Верховний Суд вважає надуманими, оскільки вони не свідчать про існування реального спору за участю позивача у іншій справі, розгляд якого залежить від висновків суду у справі, що переглядається.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков