справа № 165/717/19
Провадження № 2/156/245/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
14 серпня 2019 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Мушкет О. О.,
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 165/717/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, відсотків за користування коштами, інфляційних збитків та відшкодування моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, відсотків за користування коштами, інфляційних збитків та відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 червня 2015 року між ним та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості згідно умов, що він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 дол. США для придбання автомобіля марки «Citroen Berlingo» та передати йому у власність впродовж двох місяців. У разі невиконання зобов`язання повернути йому отримані кошти.
Відповідач на протязі тривалого часу свого зобов`язання по придбанню автомобіля не виконав та отримані кошти не повернув. Він неодноразово звертався до ОСОБА_2 із претензіями про повернення грошових коштів, однак його вимоги по даний час залишені без задоволення. Факт звернення до відповідача про повернення коштів також можуть підтвердити очевидці в присутності яких він звертався до ОСОБА_2 із вказаними вимогами.
24 лютого 2018 року він звернувся із заявою до Нововолинського ВП про порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Однак 30 березня 2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення.
Вважає, що відповідач зобов`язаний повернути йому отримані кошти, відшкодувати інфляційні та три проценти річних, розрахунок яких додає.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2015 року позивач досяг домовленості із ОСОБА_2 про придбання автомобіля «Citroen Berlingo», у зв`язку з чим ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 дол. США для придбання вище вказаного автомобіля. Однак свого обов`язку щодо придбання автомобіля не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача із листами претензіями про повернення коштів, однак вони залишені без задоволення (а.с.16).
Разом з тим, позивач звертався до Нововолинського ВП ГУ НП у Волинській області із заявою про вчинення шахрайських дій відносно нього ОСОБА_2 . Із постанови про закриття кримінального провадження від 30 березня 2018 року слідчого СВ Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського ВП ГУ НП у Волинській області Шпачук В.В. слідує, що допитаний, як свідок ОСОБА_2 наявність договору підтвердив, показав, що за вказані кошти пропонував заявнику автомобіля «Фіат-Добло» 2007 року випуску та «Мерседес -Віто» 2003 року випуску, однак ОСОБА_1 не погоджувався і зобов`язується повернути йому кошти, вказує, що наміру заволодіти грошима обманом не мав (а.с.12).
Письмовими показаннями свідка ОСОБА_3 стверджується, що він 07 червня 2015 року був присутній при передачі коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 в сумі 5000 дол. США. Також неодноразово був присутній при телефонній розмові сторін по справі про повернення коштів або автомобіля. При обіцянці ОСОБА_2 передати автомобіль він тричі їздив із ОСОБА_1 у м. Нововолинськ, однак ОСОБА_2 на заплановану зустріч не приїжджав.
Зазначені факти дають суду підстави вважати, що ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 дол. США для придбання автомобіля «Citroen Berlingo», однак свого зобов`язання не виконав та кошти не повернув.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктами 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.(Постанова ВСУ від 2.07.2014 року справа №6-79цс24).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України за положеннями якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі наведеного суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди за невиконання ним своїх зобов`язань. Водночас суд вважає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку з наведеною у нього та його співмешканки хворобами та невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань.
Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
За таких обставин з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2469, 11 грн. судових витрат зі сплати судового збору.
На підставі ст.ст. 253, 258, 261, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 629, 631, 1049, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265,273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2469,11 грн. витрат по сплаті судового збору.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О. О. Мушкет