КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №693/488/18
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року (суддя Скрипка О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення майна, стягнення неустойки та відшкодування збитків,

встановила:

у травні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про повернення парового котла КВ 300, стягнення з відповідача збитків у розмірі 22 931грн, упущеної вигоди у розмірі 10618грн та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 23 липня 2009 року придбав будівлю пекарні, в якій знаходився паровий котел КВ 300. В подальшому, через велику потужність, даний котел став йому не потрібний та був виставлений ним на продаж в мережі Інтернет. Відповідач висловив бажання придбати котел і для перевірки характеристик та технічного стану котла направив свого спеціаліста, який оглянув котел та зауважень не висловив. Відповідач погодився на купівлю котла за ціною 32 000грн, але з відстрочкою оплати на три місяці через скрутне фінансове становище його малого бізнесу.

Позивач стверджував, що 27 червня 2015 року передав котел відповідачу, про що останній написав розписку. При передачі котла були присутні відповідач, його спеціаліст, які перед демонтажем котла і завантаженням на автомобіль ще раз його оглянули та підтвердили, що він їм підходить.

Позивач зазначав, що в обумовлені три місяці відповідач вартість котла не сплатив, а на його телефонні дзвінки спеціаліст компанії відповідача обіцяв заплатити після укладення вигідного контракту. Однак, після року спілкування, відповідач та спеціаліст його компанії перестали відповідати на дзвінки.

Влітку 2017 року відповідач сам зателефонував позивачу та запропонував заплатити за котел по ціні металолому в розмірі приблизно 2 000 - 3 000грн, оскільки нібито котел був у поганому стані та потребував ремонту, а в іншому випадку кошти він сплачувати не буде, на що позивач не погодився. Надалі контакт між сторонами припинився.

Позивач посилався на те, що уважно прочитавши розписку він виявив, що її зміст не відповідає фактичній домовленості з відповідачем, оскільки замість письмового доказу укладення усного договору купівлі-продажу, розписка свідчить лише про укладення

усного договору позички котла строком на 3 місяці до 01 жовтня 2015 року.

Позивач стверджував, що зазнав реальних збитків внаслідок дій відповідача, які полягають в тому, що паровий котел є зношуваною річчю і протягом тривалого часу використання втрачає свої корисні властивості, тому амортизація парового котла може вплинути на його товарну властивість при подальшому продажу. За його підрахунками, втрати від амортизації становлять 22 931грн.

Крім того, позивач посилався на те, що йому завдано шкоди у вигляді упущеної вигоди, оскільки він міг продати котел і до нього звертались ще кілька покупців, однак, введення його відповідачем в оману про намір купівлі котла призвело до того, що він відмовив іншим покупцям та віддав котел відповідачу. Отримані кошти в розмірі 32000грн він мав намір вкласти в розвиток своєї пекарні, але враховуючи інфляційні втрати, що складають 10 618грн, такої суми буде недостатньо для розвитку його бізнесу, що свідчить про те, що дії відповідача призвели до виникнення упущеної вигоди в розмірі 10 618грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року позов задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 паровий котел КВ 300, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків та упущеної вигоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Позивач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, помилковість висновків суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки сторони погодили істотні умови договору позички у розписці, зокрема ціну договору, відповідач не заперечував проти неї, що, на думку позивача, виключає твердження суду про неможливість визначення збитків у зв`язку із відсутністю реальної вартості котла.

Також позивач вважає, що доводи, викладені у позовній заяві, підтверджують порушення його прав відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 27 червня 2015 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 паровий котел КВ 300, вартістю 32 000грн строком на три місяці до 01 жовтня 2015 року, що підтверджується відповідною розпискою (с.с.13).

Сторони не заперечували, що після закінчення обумовленого у розписці строку та на час звернення позивача до суду з даним позовом, котел знаходився у відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами укладено договір позички парового котла. Після закінчення строку, вказаного в розписці, відповідач його не повернув, тому вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути паровий котел є обґрунтованими.

Рішення суду в цій частині не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційної перевірки відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено і сторони не заперечували, що між ними був укладений договір позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Згідно статті 836 ЦК України якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що реальні збитки складаються з амортизації котла, який протягом значного періоду часу експлуатував відповідач, а упущена вигода - інфляційні втрати від не отриманої ним суми, яку він міг отримати у разі продажу котла.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим, позивачем не було надано суду жодного доказу у підтвердження ні понесення реальних збитків, ні упущеної вигоди.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що надані суду фотознімки котла не можуть бути належними та достатніми доказами у підтвердження позовних вимог, так як з них неможливо встановити, що на них зображений саме котел, який був переданий позивачем відповідачу.

Позивачем не було заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи для визначення вартості котла на час розгляду справи судом та встановлення розміру його амортизації за час експлуатації.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач повинен був надати докази у підтвердження того, що він мав намір продати котел за вказану ним ціну, а неправомірні дії відповідача, який не повернув котел у визначений сторонами строк, призвів до втрати ним доходу (упущена вигода).

Заявляючи вимоги про стягнення упущеної вигоди у розмірі 10 618грн, позивач розрахував їх як інфляційні втрати, яких він зазнав несвоєчасним поверненням котла відповідачем та відсутністю можливості продати його іншим особам.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Отже, інфляційні втрати не є збитками (упущеною вигодою) у розумінні статті 22 ЦК України.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме не застосування положень ст. 773, 1166 та 1192 ЦК України, є безпідставними, так як між сторонами не був укладений договір найму котла, а норми ст. 1166 та 1192 ЦК України регулюють деліктні правовідносини, а не договірні, які виникли між позивачем та відповідачем.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції у порушення положень ст. 141 ЦПК України не було вирішено питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, є правомірними, однак вони не є підставою для скасування рішення суду, так як вказане питання підлягає вирішенню судом першої інстанції шляхом постановлення додаткового рішення за зверненням позивача відповідно до положень ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк