Провадження № 2/752/623/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24.10.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Петрова Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Друга Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,
позивач звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/6 від 1/2 частини квартири (що становить 1/6 частина від всієї квартири в цілому) за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була сестрою позивачки, та залишила на її ім`я заповіт, посвідчений Сьомою Київською державною нотаріальною конторою 21.03.1998 р.
19.11.1998 р. позивач звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
В листопаді 2007 р чоловік ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори, надав документи на підтвердження того, що він є інвалідом та має право на обов`язкову частку.
28.11.2007 р. державним нотаріусом Костенко Л.Ю. видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу, та ОСОБА_4 про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складалось з Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 .
Однак, як зазначає позивач, нотаріусом невірно були визначені частки у спадковому майні, в зв`язку з чим ОСОБА_4 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом.
Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19.06.2009 р. за ОСОБА_4 визнано право на 2/6 від Ѕ частини квартири в порядку спадкування за законом, однак останній не встиг зареєструвати своє право у визначений спосіб, оскільки помер.
Дружині ОСОБА_4 - ОСОБА_2 . Другою Київською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на зазначену частку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї.
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на зазначене майно в порядку спадкування, однак відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 04.12.2013 р. у задоволенні позову було відмовлено, оскільки як встановив суд ОСОБА_4 не прийняв спадщину від ОСОБА_3 .
Позивач в обґрунтування позову зазначає, що вона звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/6 від Ѕ частини квартири, яка визнана рішенням суду за ОСОБА_4 як обов`язкова частка у спадковому майні його дружини - ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_4 не прийняв її, як встановлено рішенням суду, а інших спадкоємців не має.
Державним нотаріусом Костенко Л.Ю. відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи свою відмову тим, що частка 1/3 у праві спільної власності на спірну квартиру не відповідає тій частці, яка мала б належати ОСОБА_1 , як спадкоємиці за заповітом після вирахування обов`язкової частки, яка була визначена ОСОБА_4
Зазначену відмову позивач вважає неправомірною, оскільки нотаріусом не враховано обставини, встановлені судовими рішеннями, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.
В ході судового розгляду позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась у спосіб, передбачений ст. 128 ЦПК України. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання.
Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника Другої Київської державної нотаріальної контори.
На підставі положень ст.280 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на житло, видане 14.11.1995 р. виконавчим комітетом Московської Ради народних депутатів м.Києва, кварира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.20).
21.03.1998 р. ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого заповідала все належне їй на праві власності майно своїй сестрі - ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, який застосовується до даних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не
Відповідно до ст.527 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
В силу положень ст.529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо
на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був
би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка
належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.
При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті
ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не
закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати
і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку
батька, так і з боку матері (друга черга) (ст.530 ЦК УРСР).
Згідно з ст.533 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.
Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту
Згідно з ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1)якщо він фактично вступив в управління або володіння
2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 до Другої Київської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 - сестра померлої, на ім`я якої складено заповіт, та ОСОБА_4 - чоловік померлої, який був інвалідом 2 групи, непрацездатним, а отже мав право на обов`язкову частку.
Крім того, ОСОБА_4 був прописаним та проживав в АДРЕСА_2 .
Інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 не було.
28.11.2007 року ОСОБА_5 видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ј частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .
В свою чергу, ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .
Однак, з огляду на положення ст.533 ЦК України ОСОБА_4 мав право на 2/3 від Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , як особа, яка перебувала на утриманні (2/6 від всієї квартири), тобто ОСОБА_5 успадковувала лише 1/3 від Ѕ частинки зазначеної квартири (1/6 від всієї квартири).
При видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 державним нотаріусом була допущена помилка при визначенні частки спадкоємців.
Оскільки ОСОБА_1 не надала свою згоду на внесення виправлень до Свідоцтв про право на спадщину, ОСОБА_4 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19.06.2009 р. суд встановив, що ОСОБА_4 має право на 2/3 частини спадкового майна, як особа, яка перебувала на утриманні померлої ОСОБА_3 , та визнав право власності на 2/6 частини квартири в порядку спадкування за законом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, не зареєструвавши своє право на 2/6 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19.06.2009 р.
08.08.2011 р., тобто вже після смерті ОСОБА_4 , Голосіївським районним судом м.Києва була постановлена ухвала про виправлення помилки, відповідно до якої суд виклав абзац шостий резолютивної частини рішення від 19.06.2009 р. в новій редакції та визнав право власності за ОСОБА_4 на 2/6 частки від Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , чим фактично зменшив розмір обов`язкової частки ОСОБА_4 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_2 , яка звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 2/6 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частину зазначеної квартири.
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 04.12.2013 р. ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову.

В обґрунтування рішення суд зазначив, що ОСОБА_4 не отримав в повному обсязі спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19.06.2009 р., з врахуванням ухвали суду про виправлення описки від 08.08.2011 р. за ОСОБА_4 визнано право власності лише на 2/6 частки від Ѕ частини спірної квартири.

04.11.2016 р. позивач у справі, ОСОБА_1 , звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/6 від Ѕ частини кв. АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_4 не встиг прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 в зв`язку зі смертю.

Постановою державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. від 09.12.2016 р. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , та встановлено, що згідно Державного реєстру прав за ОСОБА_1 зареєстрована 1/3 частка в спірній квартирі, однак вона не відповідає тій частці, яка мала би належати їй як спадкоємиці за заповітом, після вирахування обов`язкової частки.

Дана відмова державного нотаріуса Костенко Л.Ю. є правомірною, оскільки керуючись положеннями ст.533 ЦК УРСР, яка застосовується до даних правовідносин ОСОБА_4 належала обов`язкова частка в розмірі 2/3 від Ѕ частини кв. АДРЕСА_2 .

За вирахуванням обов`язкової частки ОСОБА_4 позивач успадковує за заповітом після смерті сестри - ОСОБА_3 , 1/3 від Ѕ частини даної квартири, тобто 1/6 квартири.

Посилання ОСОБА_1 , на те, що ОСОБА_4 не прийняв спадщину у визначеній частці після своєї дружини є безпідставними, оскільки останній на день смерті був зареєстрований і проживав з спадкодавцем, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, що свідчить про прийняття спадщини.

А отже після смерті ОСОБА_4 до його спадкоємців перейшло право на спадщину, яке належало останньому після смерті його дружини, тобто в розмірі 2/6 частини (2/3 від Ѕ частини квартири).

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки відсутні підстави для визнання за нею права власності на 2/6 частини від Ѕ квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом, а крім того визнання за нею такого права призведе до порушення прав спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , тобто відповідача у даній справі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Друга Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя