Справа № 351/1437/18
Провадження № 22-ц/4808/744/19
Головуючий у 1 інстанції Собко В. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення індексації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Собком В.М. 14 лютого 2019 року в м.Снятин Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення індексації, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Снятинського районного суду від 23.09.2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки в розмірі 500 гривень щомісячно до її повноліття. Оскільки відповідач не сплачує аліменти, тому утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 23 514,04 грн, яка підлягає індексації. Зважаючи на те, що розмір призначених аліментів є незначним, відповідач виїжджає за межі України, займається пасажирськими перевезеннями, просила збільшити розмір аліментів та стягнути індексацію заборгованості по аліментах. Враховуючи уточнюючі позовні заяви, остаточно просила збільшити розмір аліментів з 500 грн щомісячно до 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути 14 664 грн. індексації (а.с.1, 15, 34).

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2019 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 500 гривень до 1350 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. В решті позову відмовлено (а.с.36-38).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що з 2013 року відповідач частково сплачував аліменти за рішенням суду, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку ним погашено у серпні 2018 року, після пред`явлення позову до суду. Вона просила стягувати аліменти у розмірі 2500 грн, пізніше зменшила суму до 2000 грн. Відповідач не заперечував, що їздить на заробітки за межі України, має дохід, тому вона просила витребувати з митної служби дані про перетин кордону відповідачем та зобов`язати його надати копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Однак, ця вимога судом проігнорована і тому у рішенні суд не дав оцінки факту роботи відповідача за кордоном і тому, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн щомісяця на утримання дитини.

Також зазначила, що суд безпідставно відмовив у стягненні індексації. Заборгованість по аліментах за період з 01.01.2014 року по 01.12.2015 року становила 11500 грн, сума індексації за цей період становить 11340,00 грн. Відповідач 26.11.2015 року сплатив 3450 грн, тобто заборгованість по аліментах сплачена по червень 2016 року. Заборгованість з липня по 01.07.2018 року становила 12000 грн, сума індексації складає 3324,00 грн. Загальна сума індексації становить 14664 грн (11340,00 грн + 3324,00 грн).

З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 гривень щомісячно та 14664 грн індексації (а.с.48).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

У судове засідання сторони не з`явилися, про причини неявки не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, у якому народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.11.2010 року (а.с.3).

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 24.07.2013 року (а.с.2).

Із довідки Кулачківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області від 25.06.2018 року №404 встановлено, що на утриманні ОСОБА_8 знаходиться дочка ОСОБА_4 , дитина проживає з матір`ю (а.с.5).

Із розрахунку заборгованості від 02.07.2018 року №12.10-26/6756, наданого старшим державним виконавцем, встановлено, що станом на 01.07.2018 року розмір заборгованості по аліментах за виконавчим листом №351/1833/13-ц від 23.09.2013р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 становить 23514,04 грн. 20.02.2014 року стягнуто суму аліментів у розмірі 2465 грн, 22.03.2014р. 200 грн, 26.11.2015р. 3450 грн (а.с.6, 52).

Із змісту довідки Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області від 20.08.2018 року № 12.10-36/525 вбачається, що заборгованість згідно з виконавчим листом №3514/1833/13-ц від 23.09.2013р. про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 грн щомісячно, до досягнення нею повноліття, станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня (а.с.27).

Згідно довідки Княженської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області від 15.08.2018 року №781/01-25 встановлено, що до складу сім`ї ОСОБА_2 входять: ОСОБА_10 дружина, ОСОБА_11 , 2015 року народження син. Зазначено, що сім`я перебуває на його утриманні (а.с.28).

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11.08.2015 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_11 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (а.с.29).

Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень ст.ст. 180-184, 192 СК України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановивши, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, дійшов висновку про збільшення розміру аліментів із 500 грн щомісячно до 1350 грн щомісячно, вважаючи такий розмірі посильним для відповідача та таким, що відповідатиме інтересам дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення індексації, суд керувався положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів» №1368-VIII від 17.05.2016, яким внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження» і покладено на державного виконавця при стягненні аліментів самостійно нараховувати та стягувати індексацію аліментів, визначених в твердій грошовій сумі, дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

З висновками суду першої інстанції щодо збільшення розміру аліментів до 1350 гривень погоджується апеляційний суд, а в частині підстав відмови у стягненні індексації аліментів - не в повній мірі погоджується, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України (зміна розміру аліментів) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

При визначенні нового розміру аліментів, які збільшуються, способу визначення аліментного платежу (у твердій грошовій сумі чи частці від доходу), часу та порядку їх збільшення, суд повинен керуватися нормами закону, які регулюють правовідносини у разі стягнення аліментів.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч. 1 ст. 180 та частин 1-4 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому положеннями ч. 2 ст. 182 передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати.

В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», станом на 2019 рік установлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Враховуючи, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину встановлений законом у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому виходячи з аналізу цієї норми Закону, слід дійти висновку, що іншу рівну частину аліментів не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму, на виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини повинен забезпечити той з батьків, з ким проживає дитина.

Жодної інформації щодо доходів на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан, сторонами не надано.

Однак, при визначенні розміру аліментів слід врахувати факт перебування дитини на утриманні позивача (матері); вік дитини (шкільного віку) та стан здоров`я дитини, розмір доходу та матеріальне становище відповідача (доказів про його дохід на час розгляду справи суду не надав), вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дитини, а так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого відповідача; перебування інших осіб на його утриманні (малолітня дитина у повторному шлюбі).

Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають обоє батьків, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вірно вважав за необхідне збільшити стягнених з відповідача аліментів на утримання доньки у розмірі 1350 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При тому, враховуючи, що позивачем не представлено доказів того, що вона з поважних причин не має можливості надавати матеріальне утримання дитині хоча б у мінімальному розмірі, визначеному законом, а просила визначити аліменти у розмірі, який дорівнює майже прожитковому мінімуму для відповідного віку дитини, суд вірно на момент ухвалення рішення визначив аліменти у розмірі, який перевищує 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини (66,6%=1350х100/2027).

При тому слід зауважити, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Крім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

З урахуванням наданих сторонами доказів визначений судом першої інстанції розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину не є завищеним чи заниженим, відповідає інтересам дитини та не порушує майнові права відповідача.

Суд правильно визначив, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування (розміру доходу відповідача) і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в цій частині, апеляційна скарга не містить.

Клопотання про витребування доказів, а саме даних про перетин кордону відповідачем та надання копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також інших доказів, які б могли свідчити про доходи відповідача, придбання ним майна тощо, апеляційному суду не заявлено. При тому апелянт зазначає, що відповідачем визнавався факт виїзду за кордон на заробітки, хоча у матеріалах справи такі докази відстутні.

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо вимоги апелянта про стягнення індексації в розмірі 14664 гривень, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру в тому числі розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від N 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок).

До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.

Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

17 травня 2016 року прийнято Закон України № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», пунктом 1 розділу І якого внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Цим Законом, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включено до переліку об`єктів індексації, визначених у частині першій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Законом України №1368-VIII від 17.05.2016 «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Отже, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Закон України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» набрав чинності 12 червня 2016 року.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (ч. 4 ст. 4 ЦК України).

При цьому дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання вказаним актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Відтак, акти цивільного законодавства діють на майбутній час і не застосовуються до тих відносин, які виникли до набрання ними чинності, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку.

Водночас у травні 2016 року частину сьому статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, згідно з яким у разі стягнення з боржника аліментів, розмір яких визначений судом у твердій грошовій сумі, на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями на підставі розрахунку, зробленого (обчисленого) державним виконавцем відповідно до закону. У разі якщо стягнути аліменти у визначеному розмірі та/або суму їх індексації неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів та/або індексації таких аліментів.

Відповідні зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» набрали чинності 12.06.2016 року, а зміни до Закону України «Про виконавче провадження» втратили чинність з 05.10.2016 року разом із втратою чинності старою редакцією Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103».

Таким чином, з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки.

Відповідно до п. 10-4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, прийнятого з метою реалізації Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення», обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.

Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 р. № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі».

При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 відсотків грошового доходу платника аліментів.

Аналізуючи в сукупності зазначені вище правові норми, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення індексації аліментів є обґрунтованими в частині стягнення такої індексації з відповідача за рішенням суду за період з жовтня 2016 року по липень 2018 року (дата звернення до суду із даним позовом). В частині проведення індексації аліментів до жовтня 2016 року вимоги задоволенню не підлягають, оскільки до втрати чинності старої редакції Закону України «Про виконавче провадження» (05 жовтня 2016 року) розрахунок індексації аліментів відносився до повноважень державного виконавця, в провадженні у якого перебуває виконавчий лист.

Однак, за період з жовтня 2016 року по липень 2018 року (час звернення із позовною заявою) індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, який законодавцем установлено на рівні 103 %, внаслідок чого вимоги позивача щодо стягнення індексації за цей період не є законними та обґрунтованими.

Оскільки індекс споживчих цін за період з жовтня 2016 року по липень 2018 року не перевищував 103 %, а тому розрахунок індексації аліментів за цей період не проводиться.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні в цій частині вимог про індексацію з мотивів віднесення цих дій до повноважень державного виконавця, зазначених вище положень закону не врахував, дійшов неправильного висновку про необґрунтованість доводів позивача з наведених підстав, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення індексації аліментів за період з жовтня 2016 року по липень 2018 року підлягає зміні.

Згідно п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановлене судом першої інстанції рішення без дотримання вимог матеріального права в частині відмови у індексації аліментів з жовтня 2016 року по липень 2018 року підлягає зміні з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

В іншій частині рішення суду відповідає встановленим обставинам, апелянт не наводить доводів на його скасування, а тому рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення індексації аліментів за період з жовтня 2016 року по липень 2018 року змінити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення індексації за період з жовтня 2016 року по липень 2018 року відмовити з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський