ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/1472/18

провадження № 22-ц/4809/1056/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л.

суддів Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

з участю секретаря Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Поповича Павла Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2019 року, у складі головуючого Ткаченка Б.Б., у справі позовом ОСОБА_1 до Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Суботцівської сільської ради Знам`янського райну Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Суботцівської сільської ради Знам`янського райну Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на земельну частку (пай).

В обгрунтування позовних вимог позивач вказувала, що в період з 26.06.1993 року по 30.06.2000 року вона перебувала у трудових відносинах з колгоспом імені Леніна, розташованого на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, реорганізованого в подальшому в КСП імені Леніна та селянську спілку приватних власників «Зоря України». При проведенні розпаювання землі та видачі 02.02.1998 року КСП імені Леніна Державного акту на право колективної власності на землю позивач помилково не була включена в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), хоча на той час була членом КСП.

Вказувала, що в 2017 році вона письмово зверталася до Суботцівської сільської ради Знам`янського району та Знам`янської районної державної адміністрації щодо отримання права на земельну частку (пай), однак їй було рекомендовано вирішувати зазначене питання із правонаступником господарства чи у судовому порядку. За таких обставин вона вимушена звертатися до суду з даним позовом.

Просила визнати за нею право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель КСП імені Леніна за рахунок земель резервного фонду, що знаходяться на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вказував, що суд першої інстанції надав не повну оцінку доказам у справі, що призвело до прийняття помилкового та передчасного рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що ОСОБА_1 на момент передачі земельних ділянок КСП «ім. Леніна» була суб`єктом права колективної власності, на підставі Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року №697 XII і вважає, що право на земельну частку (пай) мають не лише члени КСП, які отримали сертифікат, а й громадяни, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай), оскільки сертифікат це документ, який лише посвідчує це право, але його не надає. Особа - член трудового колективу набуває права з моменту видачі Державного акту на право колективної власності на землю, а отже ОСОБА_1 набула вказане право з моменту видачі зазначеного Державного акту та є суб`єктом колективної власності на землю. Вважає, що з часу звернення ОСОБА_1 із заявами до Суботцівської сільської ради та Знам`янської РДА про включення її до додаткового списку членів КСП та не вирішення даного питання позасудовий спосіб вона має право на звернення до суду з позовними вимогами для захисту своїх майнових прав.

Від представника Знам`янської РДА Кіровоградської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що підставою для отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) була та є трудова книжка члена колективного сільськогосподарського підприємства, а трудова книжка позивача містить порушення щодо її заповнення, а тому неможливо визначити трудову діяльність позивача саме у тому господарстві, що розпаювалося.

Крім того, зазначає, що позивач без поважних причин протягом 21 го року не вжила заходів щодо відновлення права на земельну частку(пай).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Поповича П.О., який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, пояснення представника Знам`янської РДА Марченко О.Д., яка просила відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ № 720/95) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно п. 2 Указу № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на недоведеність позовних вимог.

Судом першої інстанції було встановлено, що на час видачі державного акту на право колективної власності на землю позивач не була членом КСП ім. Леніна.

За змістом ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання колективним сільськогосподарським підприємствам державного акту.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 посилалася не те, що вона має право на земельну частку (пай) із земель, виділених у колективну власність КСП «ім. Леніна».

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 видано КСП «ім. Леніна» 02 лютого 1998 року, на підставі рішення сесії Знам`янської районної Ради народних депутатів від 27.11.1997 року №89 (том 1 а.с.19, 25).

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», право на одержання земельної частки (паю) у члена колективного сільськогосподарського підприємства, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набувається з дня видачі членам колективного сільськогосподарського підприємства державного акта на право колективної власності на землю.

Із трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що позивача було прийнято 26.06.1993 року в члени колгоспу ім.. Леніна різноробочим (а.с. 16-17). 10.02.1996 року колгосп ім. Леніна було перейменовано на КСП ім. Леніна, 09.09.1986 року позивач була звільнена з роботи з посади пекаря та переведена на посаду різноробочого садового комплексу, який був одним із структурних підрозділів КСП.

Таким чином, відсутність роботи, табелювання робочого часу, винагороди за працю у зазначеному садовому комплексі не слід ототожнювати із фактом втрати членства позивача у КСП.

Крім того, після реорганізації колгоспу ім. Леніна в КСП ім.. Леніна і до розпаювання господарства позивач продовжувала працювати в КСП на посаді пекаря в період із 01.01.1996 року по 09.09.1996 року і отримувала заробітну плату згідно архівної довідки №А -103 від 14.04.2017 року (том 1 а.с.21-22).

Даних про виключенні ОСОБА_1 із членів КСП матеріали справи не містять.

За таких обставин на час отримання КСП державного акту від 02.02.1998 року на право колективної власності на землю позивач повинна була бути включена до списку, який є Додатком до зазначеного державного акту .

Проте, протягом двадцяти одного року ОСОБА_1 не ставила питання про захист свого порушеного права, пропустила строки звернення до суду із позовом та не змогла обґрунтувати пропуск такого строку поважними причинами.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати норми Цивільного Кодексу Української РСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно з ч.1ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Внаслідок цього, колегія суддів ураховуючи положення законодавства, що регулювало спірні правовідносини на час їх виникнення і надавало суду підстави для застосування наслідків пропуску строків позовної давності звернення до суду і без письмової заяви сторін, вважає за необхідне ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову саме з підстав пропуску строку позовної давності звернення ОСОБА_1 з позовом.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Поповича Павла Олександровича, який представляє інтереси ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 березня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Знам`янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Суботцівської сільської ради Знам`янського райну Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

08.08.2019 року складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В.Суровицька