Ухвала

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 531/1010/18

провадження № 61-14497ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної «Полтавагаз» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 липня

2019 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі ЄДРСР).

Аналіз ЄДРСР свідчить, що у серпні 2018 року публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз»

(далі - ПАТ «Полтавагаз») звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 вартість необлікованого об`єму природного газу в сумі 23 539,65 грн та судові витрати.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 19 квітня

2019 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Полтавагаз» відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Полтавагаз» залишено без задоволення, а рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2019 року залишено без змін.

25 липня 2019 року засобами поштового зв`язку Акціонерне товариство

«Оператор газорозподільної «Полтавагаз», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз», подало касаційну скаргу на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2019 року та постанову Полтавський апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі № 531/1010/18, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Ціна позову у справі № 531/1010/18 становить 23 539,65 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого як на час подання касаційної скарги (1921 грн х 100 = 192 100 грн, згідно

статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»), так

і на час пред`явлення позову до суду (1762 грн х 100 = 176 200 грн згідно

статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»).

Таким чином справа № 531/1010/18 є малозначною в силу вимог закону

(пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції.

АТ «Полтавагаз» вважало, що наявні підстави передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме що справа № 531/1010/18 має виняткове значення для АТ «Полтавагаз» оскільки безпосередньо впливає на формування сталої судової практики у аналогічних справах стосовно втрат природного газу, а дані втрати в свою чергу унеможливлюють роботу товариства в цілому.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

АТ «Полтавагаз» реалізувало своє право на апеляційний перегляд справи № 531/1010/18.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Доводи АТ «Полтавагаз» про те, що для нього має виняткове значення справа про стягнення із фізичної особи - споживача вартості природного газу в сумі 23 539,65 грн суд відхиляє як необґрунтовані.

Також відсутні обставини, які б свідчили про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Зокрема особою, яка подала касаційну скаргу не зазначено про існування суперечливої судової практики у подібних справах, не наведено обставин, які б свідчили, що при вирішенні вказаної справи суди першої та апеляційної інстанції безпідставно не врахували висновки Верховного Суду або Верховного Суду України про застосування норм права.

Таким чином судом не встановлено правових підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі.

Отже касаційну скаргу АТ «Полтавагаз» подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа № 531/1010/18 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію; наявність обставин передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, особою, яка подає скаргу не доведена, а судом не встановлена, тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної «Полтавагаз» на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 19 квітня

2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 липня

2019 року в цивільній справі № 531/1010/18.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович