Справа №: 272/837/19
Провадження № 2/272/476/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Карповця В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Степанчук Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 . У вищевказаному будинку разом з позивачем зареєстрований, однак фактично понад рік без поважних причин не проживає відповідач по справі ОСОБА_2 який є її чоловіком.

Реєстрація відповідача ОСОБА_2 в належному позивачу житловому будинку не дозволяє їй розпоряджатись ним на власний розсуд та значно обмежує законні права як власника будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідач вже понад рік проживає за іншою адресою, не сплачує комунальні платежі за зареєстрованим місцем проживання, не приймає участі в утриманні будинку, в житловому будинку відсутні його особисті речі. Крім того, в позовній заяві позивач вказала, що при зверненні безпосередньо до ОСОБА_2 щодо зняття з реєстрації в добровільному порядку, останній ухиляється від вирішення даного питання в позасудовому порядку.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в будинку АДРЕСА_1 . Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Позивач та її представник адвокат Яремчук О.В. в підготовче судове засідання не з`явилися. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява в якій останній просить розгляд справи провести у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, позов просять задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до договору дарування від 19 жовтня 2000 року посвідченого державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області Мамонтовою І.О. вбачається, що ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.9). Відповідно до реєстраційного напису на правовстановлюючому документі записаному в реєстрову книгу №4 за реєстровим №373 від 24 жовтня 2000 року вбачається, що житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 , зареєстрований в Бердичівському МБТІ, та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.9). Рішенням Червоненської селищної ради Андрушівського району Житомирської області вул.Щорса в смт. АДРЕСА_1 району, Житомирської області було перейменовано на вул.Східна (а.с.21). Згідно довідки виданої виконкомом Червоненської селищної ради Андрушівського району Житомирської області за №1160 від 15.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та до складу її сім`ї входять: чоловік ОСОБА_2 (за місцем реєстрації не проживає), дочка ОСОБА_4 , та онука ОСОБА_5 (а.с.8).

Вказані обставини визнані відповідачем, та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК Української РСР, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно положень ст.156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.

Відсутність відповідача по справі ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 , без поважних причин та відсутність іншої домовленості між позивачем та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач ОСОБА_2 , не проживаючи в спірному житловому будинку більше року без поважних причин, є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Задовольняючи позов, суд у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 4, 5, 12, 76-82, 141, 200, 206, 247, 259, 263 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, у відповідності до підпункту 15.5. пункту 15 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:В. В. Карповець