Провадження № 2/344/4468/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину земельної ділянки -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач 1»), ОСОБА_4 (надалі - «Відповідач 2»), про визнання за неповнолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (представництво інтересів якої здійснює її мати ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0546 га, кадастровий номер :06:001:0206, розташованої в АДРЕСА_1 .

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з набуттям неповнолітньою ОСОБА_2 права власності на 50/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 Франківську нею у встановленому статтею 377 Цивільного кодексу України порядку перейшло право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка обслуговує дане домоволодіння на правах спільної часткової власності, а, відповідно, право попереднього власника частини земельної ділянки ОСОБА_4 на неї припинилося.

Враховуючи вищевикладене, Позивач, як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду з даним цивільним позовом про визнання права власності на частину земельної ділянки.

Відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на адресу суду подано заяви про визнання позову, в яких вони просили здійснювати розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн ота Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 06.11.2019 року (а.с.24-27) ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 50/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 461,8 кв.м., житловою площею 145,2 кв.м. Співвласником іншої частки у 50/100 є ОСОБА_3 .

Зазначений житловий будинок знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :06:001:0206, площею 0,0546 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 06.11.2019 року (а.с.25) та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.10.2013 року (а.с.17) вищевказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З матеріалів справи випливає, що право власності на 50/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 461,8 кв.м., житловою площею 145,2 кв.м. було набуто неповнолітньою ОСОБА_2 на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду від 29.05.2017 року у справі №344/4486/17 про затвердження мирової угоди у справі про поділ спільного майна подружжя (а.с.22-23), на підставі якої 09.02.2018 року державним реєстратором за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 50/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24-25).

Відповідно до ч. 1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4 ст.120 Земельного кодексу України).

Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відтак, як встановлено Судом, до моменту затвердження мирової угоди у цивільній справі №344/4486/17 та набранням відповідною ухвалою суду законної сили, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 461,8 кв.м., житловою площею 145,2 кв.м. належав на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Земельна ділянка кадастровий номер :06:001:0206, площею 0,0546 за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщений даний будинок, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відтак, посилаючись на те, що у зв`язку з переходом до ОСОБА_2 права власності на 50/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , Позивач (законний представник неповнолітньої) звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що до неї перейшло також право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :06:001:0206, площею 0,0546 за адресою: АДРЕСА_1 а на праві спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (ст. 356 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Оскільки згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.10.2013 року (а.с.17) спірна земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тобто без визначення часток, враховуючи те, що згідно судового рішення, яке набрало законної сили за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 50/100 (тобто 1/2) житлового будинку, який розміщений неа земельній ділянці, виходячи із законодавчо закріпленої презумпції рівності часток співвласників, Суд приходить до висновку про те, що до ОСОБА_2 перейшло право власності на 1/2 спірної земельної ділянки.

Суд також враховує ту обставину, що відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подано зави про визнання позову.

Відповідно до частини 2 статті 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Згідно з частиною 4 статті 100 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судовий збір слід розподілити відповідно до статті 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 357, 355, 356, 357 Цивільного Кодексу України, ст.. 120 Земельного кодексу України, керуючись ст. 82, ст.ст. 89, 100, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за неповнолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (представництво інтересів якої здійснює її мати ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0546 га, кадастровий номер :06:001:0206, розташованої в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору по 1514,47 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.12.2019 року.

Суддя Домбровська Г.В.