Провадження № 2/127/3163/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12.12.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі Горденко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, звільнення з роботи, оформлення запису у трудовій книжці, стягнення заробітної плати та виплату середнього заробітку за вимушений прогул,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, звільнення з роботи, оформлення запису у трудовій книжці, стягнення заробітної плати та виплату середнього заробітку за вимушений прогул.

Позивні вимоги мотивовані тим, що в 01.08.2015 року, позивач уклала трудовий догові з ФОП ОСОБА_2 та прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів. Договір укладений на невизначений строк, тобто безстроково.

Трудова книжка залишилася у позивача на руках, оскільки у відповідача немає можливості її зберігати. Та і відповідно до п.2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.93р.:«Трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг, зберігаються безпосередньо у працівників». Місячна заробітна плата на той період була 1 350 грн. З роками оплата праці збільшувалась. Останній раз позивач отримувала заробітну плату за вересень 2018 року в сумі 3725,00 грн., тобто мінімальну.

Крім того, позивач зазначає, що вона продовжувала працювати у ФОП ОСОБА_2 до 01.04.2019 року, однак заробітної плати їй не виплачували. Мінімальна заробітна плата за листопад 2018 року становила - 3723,00 грн.; за грудень 2018 року - 3723,00 грн.; за січень 2019 року - 4173,00грн.; за лютий 2019 року - 4173,00 грн., за березень 2019 року - 4173,00 грн., а всього, їй не виплатили 19 965, 00 грн. З 01.04.2019 року підприємство перестало працювати, але документально існує.

Позивач неодноразово зверталась до ФОП ОСОБА_2 звільнити її з роботи і зробити їй запис у трудовій книжці, а також виплатити їй заборгованість по зарплаті. ОСОБА_2 пообіцяла видати розпорядження про звільнення позивача з роботи.

Оскільки на день звернення до суду позивач не звільнена з роботи з вини відповідача і відповідач не бажає видати розпорядження про звільнення та внести до трудової книжки відповідні записи, позивач вважає, що з 01.04.2019 року по 01.08.2019 року була у вимушеному прогулі.

Середній заробіток позивача, це мінімальна заробітна плата в 2019 році , яка становить - 4173,00 грн. Отже, за квітень, травень, червень, липень 2019 року за вимушений прогул з вини відповідача заборгованість по заробітній платі становить - 16692,00 грн.

Враховуючи вище викладені обставини позивач звернулась з даним позовом про розірвання трудового договору, звільнення з роботи, оформлення запису у трудовій книжці, стягнення заробітної плати та виплату середнього заробітку за вимушений прогул.

До початку розгляду справи по суті, позивач подала до суду уточнюючу позовну заяву з квитанцією про направлення позивачу її копії, в якій просила розірвати трудовий договір, укладений між сторонами 01.08.2015 року з 01.04.2019 року. Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 зробити відповідні записи в трудовій книжці ОСОБА_1 : прийняти ОСОБА_1 на посаду продавця продовольчих товарів з 01.08.2015 року та звільнити ОСОБА_1 з посади продавця продовольчих товарів з 01.04.2019 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 з листопада 2018 року по березень 2019 року включно у розмірі - 19 965,00 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з квітня по липень 2019 року включно в розмірі - 16 692 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві, та заяві про уточнення позовних вимог, просила суд їх задоволити, щодо винесення заочного рішення не заперечила.

Відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , до судового засідання не з`явилась із невідомих суду причин хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов не скористалась. Заяв та клопотань до суду не надала.

Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Можливість звільнитися з роботи забезпечується нормами трудового законодавства, що визначають порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Судом встановлено, що 01.08.2015 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено трудовий договір (а.с.4).

Із копії трудової книжки позивача вбачається, що жодних записів про прийняття її на роботу ФОП ОСОБА_2 чи звільнення її з роботи - не зроблено.

Як вбачається із Індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, позивач ОСОБА_1 отримувала заробітну плату від ФОП ОСОБА_2 , починаючи з серпня 2015 року по березень 2019 року, включно (а.с.5-6), тобто трудові відносини між сторонами фактично продовжувались. Жодна із сторін не вимагала їх припинення.

Статтею 39-1 КЗпП України визначено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункт 2 і 3 ст. 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що трудовий договір, укладений між сторонами, було укладено на невизначений строк.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем зазначених вище вимог закону, суд вважає, що необхідним способом захисту прав позивача в даному випадку є визнання її звільненою з посади продавця продовольчих товарів з 01.04.2019 року на підставі ст. 38 КЗпП України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї доказів, під час роботи позивача - відповідач до листопада 2018 року заробітну плату сплачувала вчасно та в повному обсязі, однак, починаючи з листопада 2018 року по день звільнення позивача, заробітна плата не виплачувалась взагалі.

Інформація про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суму нарахованих доходів від 17.07.2019 року, з першого кварталу 2018 року по перший квартал 2019 року. (а.с.5).

Крім того, позивач продовжувала працювати у відповідача та трудовий договір від 01.08.2015 року (а.с.4) між сторонами розірвано не було, таким чином, у відповідача перед позивачем ОСОБА_1 існує заборгованість по заробітній платі з 01.04.2019 року по 01.08.2019 року в сумі 16 692 грн.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з абз.1 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі Порядок) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При обчисленні середньоденної заробітної плати та визначенні тривалості вимушеного прогулу слід виходити з відповідної кількості робочих днів.

Отже середній заробіток, це мінімальна заробітна плата в 2019 році- 4 173 грн. За квітень, травень, червень, липень 2019 року за вимушений прогул з вини відповідача становить 4 173 грн. *4 міс. =16 692 грн.

Окрім того, суд звертає увагу, що у своїй постанові від 18.07.2018 року у справі №359/10023/16-ц Верховний Суд виклав правову позицію щодо утримання прибуткового податку із визначених судом сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника. Верховний Суд дійшов висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення. Тобто сума, призначена судом як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшується на суму податків і зборів.

Незважаючи на те, що призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище працівника. Адже якби працівник просто отримував зарплату, а вимушено був відсутній на роботі, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів.

А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

В силу статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 073,60 грн. в дохід держави, від сплати якого звільнено позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 263-265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, звільнення з роботи, оформлення запису у трудовій книжці, стягнення заробітної плати та виплату середнього заробітку за вимушений прогул- задовольнити.

Розірвати трудовий договір від 01.08.2015 року між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 з 01.04.2019 року.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 зробити відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1 : Прийняти ОСОБА_1 на посаду продавця продовольчих товарів з 01.08.2015 року та звільнити ОСОБА_1 з посади продавця продовольчих товарів з 01.04.2019 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно, в розмірі - 19 965 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, що відповідає мінімальній заробітній платі з квітня 2019 року по липень 2019 року включно в сумі 16 692 (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 073 (три тисячі сімдесят три) гривні 60 копійок в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 12.12.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: