ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5549/19

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1606/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої -судді Бобрової І.О.,

суддів - Кузюри Л.В., Мамонової О.Є.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач - Чернігівська міська рада

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про визнання майна відумерлою спадщиною,

місце постановлення рішення судом першої інстанції - м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції -17.10.2019,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року Чернігівська міська рада звернулась з позовом, в якому просила визнати відумерлою спадщиною - квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_2 на праві власності, та передати її у власність територіальної громади м. Чернігова.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру за зазначеною вище адресою, яка ніким прийнята не була. Судовим рішенням ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його позову до міської ради про встановлення факту проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже спадкоємці після смерті ОСОБА_2 відсутні та є підстави для визнання спадщини відумерлою.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 жовтня 2019 року позов задоволено, визнано відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано зазначену квартиру як відумерлу спадщину у власність територіальної громади м.Чернігова в особі Чернігівської міської ради. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову Чернігівської міської ради, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, що призвело до винесення необґрунтованого і незаконного рішення. Скаржник зазначає, що він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 як спадкоємець за законом четвертої черги та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносилось, тобто він ще значиться спадкоємцем за законом, тому висновок суду про відсутність спадкоємців померлої не відповідає обставинам справи. Також скаржник вважає, що передумовою у зверненні до суду про визнання спадщини відумерлою повинно передувати обов`язкове публічне повідомлення усіх заінтересованих осіб про відкриття спадщини після померлої з можливістю її оформлення, проте в справі відсутні відомості, що позивачем вживались заходи щодо пошуку можливих спадкоємців померлої шляхом оприлюднення відповідного повідомлення в ЗМІ, тому суд прийняв рішення про права та обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі, що є порушенням норм процесуального права.

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спадщину після смерті ОСОБА_2 ніхто не прийняв, що дає підстави для висновку про відсутність спадкоємців до її майна та можливість задоволення позову міської ради.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2011.

Матеріалами справи підтверджено, що померла ОСОБА_2 , будучи власником квартири АДРЕСА_1 , за життя заповіт не складала.

Спадкова справа №130/2017 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , була заведена 24.02.2017 за претензією ПАТ «Облтеплокомуненерго» до спадкоємців (а.с.77,78) .

12.05.2017 до нотаріуса звернувся ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, зазначивши себе як спадкоємця четвертої черги, та вказавши, що спадкоємців попередніх черг, які прийняли спадщину, немає.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 07 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду від 22.07.2019, ОСОБА_1 відмовлено у позові до Чернігівської міської ради про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.9-12).

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (стаття 1127 ЦК України).

За змістом частин 1 та 3 статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Тобто правовими підставами визнання спадщини відумерлою можуть бути: відсутність спадкоємців за заповітом та (або) за законом; позбавлення їх права на спадкування або усунення від права на спадкування; відмова від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом; неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом та (або) за законом.

За відсутності даних про наявність спадкоємців ОСОБА_2 та враховуючи те, що ОСОБА_1 судовими рішеннями відмовлено у встановленні факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем, тобто фактично відмовлено у визнанні його спадкоємцем четвертої черги, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що спадкоємці у померлої ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Чернігівська міська рада звернулася із цим позовом з тих підстав, що після смерті ОСОБА_2 її спадкоємці не прийняли спадщину в установленому законом порядку, а ОСОБА_1 не визнає право Чернігівської міської ради на відумерлу спадщину, тобто обраний позивачем спосіб судового захисту шляхом визнання цього права в судовому порядку є ефективним.

Враховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку про визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади.

На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують його юридичне та фактичне відношення до спадщини, що вікрилася після смерті ОСОБА_2 .

Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та, визначивши себе як спадкоємця четвертої черги, ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження данної обставни. В подальшому із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 до нотаріуса не звертався, що спростовує доводи скаржника щодо незаконності рішення суду першої інстанції через відсутність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Твердження ОСОБА_1 про те, що позивач відповідно до ст.337 ЦПК України не здійснив попереднє обов`язкове публічне повідомлення усіх заінтересованих осіб про відкриття спадщини після померлої ОСОБА_2 , є безґрунтовним. Зазначена скаржником процесуальна норма стосується порядку розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка перебуває в провадженні суду та призначена до розгляду, і жодним чином не стосується дій позивача до моменту подання відповідного позову, як помилково вважає відповідач.

Доводи скаржника щодо безпідставної відмови суду першої інстанції в зупиненні провадження у справі є безґрунтовними з огляду на наявність постанови Верховного Суду у справі №750/8357/17 від 22.07.2019.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до цитування ним норм процесуального закону.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 жовтня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Л.В. Кузюра

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 18.12.2019.