пр. № 2-з/759/126/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Київ

суддя Святошинського районного суду м. Києва Скрипник О.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 .

В обгрунтування своєї заяви ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадщину, що залишилась після смерті батька заявник прийняв шляхом подання 24.06.2019р. письмової заяви до Третьої київської державної нотаріальної контори, на підставі якої 24.06.2019р. заведена спадкова справа №144/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56616637 від 24.06.2019 року.

Крім заявника, спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 також є його брат ОСОБА_2 .

Заявник вважав, що після смерті батька залишилось спадкове майно: 1/2 частина 3-х кімнатної квартири загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, при перевірці даної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно встановлено, що з 14.03.2019 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 став відповідач ОСОБА_2 .

Власником цієї квартири, згідно вищезазначеного Державного реєстру речових прав він став на підставі Договору дарування квартири, серія та номер: 5-99, виданий 14.03.2019, видавник: державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мусієнко К.П.

Державна реєстрація права власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за відповідачем проведена 14.03.2019 13:07:39 державним реєстратором Мусієнко Катериною Петрівною (Дванадцятої київської державної нотаріальної контори) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4595202 від 14.03.2019 13:34:06.

З вищезазначеного слідує, що спірну квартиру батько ОСОБА_3 подарував відповідачу ОСОБА_2 за два з половиною місяці до своєї смерті.

Вважає даний договір дарування квартири незаконним, тобто таким, який підлягає визнанню недійсним, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв"язку з цим просить суд накласти арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується шляхом, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Однак, звертаючись з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих підстав для застосування заходів забезпечення позову, оскільки до суду не надано копії договору дарування спірної квартири, який позивач в майбутньому має намір оспорювати та інших належних та допустимих доказів, що позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, ч. 4 ст. 152 ЦПК України передбачає, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, однак підтвердження цього факту представником заявника не надано.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії, що не обмежує в праві звернутись з обґрунтованою заявою про забезпечення позову до суду протягом розгляду цивільної справи, з урахуванням положень ч. 2 ст.149 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст.149-150, 257, 260, 261,354 ЦПК України, суддя-

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 - відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Суддя Скрипник О.Г.