ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 липня 2019 року

м. Харків

справа № 641/10427/16-ц

провадження № 22-ц/818/3728/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва (Купровська) Яна Миколаївна ,

апелянт - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Яни Миколаївни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року, постановлене під головуванням судді Боговського Д.Є., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Яни Миколаївни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення. Зустрічні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.12.2016 року за індексним номером 32995855, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою (Купровською) Я.М. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Я.М. в рівних частинах на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. Зобов`язано фінансовий орган - одержувач - УДКСУ у Слобідському районі м. Харкова, банк одержувача ГУ ДКСУ в Харківській області повернути з поточного рахунку НОМЕР_1 , код ЗКПО 37999680, МФО 851011, частину зайво сплаченого ОСОБА_1 судового збору за квитанцією № 0.0.678825176.1 від 28.12.2016 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.12.2006 року №76714548. Однак відповідачка ОСОБА_2 продовжує бути зареєстрованою у вказаній квартирі, що порушує його права, як власника. ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням. При цьому вважає зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки реєструючи перехід права власності на нерухоме майно від ОСОБА_2 до нього, приватний нотаріус діяла виключно у межах своїх повноважень та згідно вимог закону; у зв`язку із відсутністю зареєстрованих арештів саме на нерухоме майно, у нотаріуса не було підстав для відмови йому у проведенні реєстраційної дії. Наявність зареєстрованого через вісім років після державної реєстрації іпотеки іншого обтяження і лише стосовно саме ОСОБА_2 , а не стосовно іпотечного майна, не була та не могла бути підставою для відмови йому у державній реєстрації за ним права власності на заставлене ще в 2007 році в іпотеку майно. Арешт, який виник на підставі постанови державного виконавця від 30 квітня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виник виключно у відношенні самої відповідачки, а не стосовно спірного нерухомого майна чи іпотекодержателя, на права та обов`язки іпотекодержателя не розповсюджувався. ОСОБА_1 вважає, що на момент реєстрації права власності на іпотечне майно він мав першочергове право на задоволення своїх майнових вимог до боржника, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі відповідного застереження, що міститься в пункті 1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя, та на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, ОСОБА_2 не довела суду яким чином оскаржуване нею рішення приватного нотаріуса порушує її права як боржника. Вважає, що метою відповідачки є незаконне уникнення відповідальності за неповернення боргу.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року - залишено без змін.

25 травня 2018 року ОСОБА_4 також подала апеляційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що оскаржуваним рішенням порушуються її права та законні інтереси, проте її не було залучено до участі у справі. Зазначає, що вона є дружиною ОСОБА_1 . Спірна квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскаржуване рішення зачіпає її права як співвласника вказаної квартири.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, касаційну скаргу ОСОБА_4 - задоволено. Скасовано постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року у справі за вищевказаним позовом, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 підлягає закриттю, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що при наявності обтяження прав на нерухоме майно, нотаріус, як державний реєстратор, не мав права приймати рішення про державну реєстрацію права власності на це майно. Враховуючи, що рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , визнається судом незаконним та скасовується, відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки дане питання вправі ставити лише власник житлового приміщення.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 07 травня 2007 року між ОСОБА_2 (позичальником) та ОСОБА_5 (позикодавцем) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є.В. за реєстровим № 955. Відповідно до умов даного договору позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв валютні цінності в натурі у розмірі 8060 доларів США.

На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором позики, 07 травня 2007 року між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_5 (іпотекодержатель) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є. В. за реєстровим № 957.

Відповідно до умов даного договору іпотекодавець передав, а іпотекодержатель прийняв під заставу квартиру АДРЕСА_1 . Також умовами вказаного договору (пункти 1, 6) передбачено право та можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем або отримання ним у власність при порушенні іпотекодавцем обов`язку з повернення позики до 07 травня 2008 року.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики від 07 травня 2007 року перед ОСОБА_5 , останній звернувся до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 221 100,27 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 211 грн, а всього 223 311,27 грн. В решті позову відмовлено.

27 лютого 2015 року старшим державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2014 року та 30 квітня 2015 року з метою виконання рішення суду накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу.

11 лютого 2016 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції складено акт опису та арешту майна, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 передана на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами, 3 % річних, неустойки та звернення виконання на предмет іпотеки, - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 проценти за користування грошовими коштами у сумі 33 614,08 грн, 3 % річних у сумі 6 274,20 грн, та неустойку у сумі 600 грн. В рахунок погашення заборгованості, встановленої рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2014 року у сумі 223 311,27 грн, процентів за користування грошовими коштами у сумі 33 614,08 грн, 3 % річних у сумі 6 274,20 грн, та неустойки у сумі 600 грн, а всього 263 799,55 грн, - звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки з публічних торгів. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за 631361 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

06 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладеного договір відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим Гриценком Є.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 07 травня 2007 року за реєстровим № 957. Відповідно до умов договору первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель прийняв від первісного іпотекодержателя всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором за реєстровим № 957, який був укладений в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 07 травня 2007 року.

09 червня 2016 року ОСОБА_5 направив ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором.

20 вересня 2016 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (на виконання вимог норми ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), а також з вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки (згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва ( Купровська) Я.М. 17 грудня 2016 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32995855, яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 07 травня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є. В., реєстровий № 952; договору відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим 07 травня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є. В., реєстровий № 957, посвідченого 06 червня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., реєстровий № 768.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 27 жовтня 2017 року, наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме наявність арешту нерухомого майна боржника ОСОБА_2 (всього нерухомого майна, в тому числі і квартири АДРЕСА_1 в межах суми звернення в розмірі 223311,27 грн.), встановленого постановою старшого державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Брижатого В. Д. від 30 квітня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято ОСОБА_7 . 30 квітня 2015 року за індексним номером 21051141.

Як на підставу позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 посилався на те, що він є новим власником вказаного майна, однак відповідачка продовжує бути зареєстрованою в належній йому квартирі, чим порушує його права як власника. У родинних стосунках вони не перебувають, спільного господарства не ведуть, угод про порядок користування спірним приміщенням не укладати, тому ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для задоволення його вимог.

Як на підставу зустрічних позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію ОСОБА_2 посилалася на те, що оформлення права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 відбулося незаконно. Договір позики та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07 травня 2007 року, укладені між нею та ОСОБА_5 , є документами, щодо яких наявне судове рішення та відкрите виконавче провадження; вважає, що питання щодо заміни кредитора у зобов`язанні має вирішуватися лише в судовому порядку. ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, обравши спосіб звернення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі, однак судовим рішенням було визначено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з публічних торгів із встановленням початкової ціни продажу. Всупереч встановленому чинним судовим рішенням порядку звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом продажу з публічних торгів, ОСОБА_1 було подано заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. ОСОБА_2 зазначає, що одночасне існування виконавчого провадження про стягнення з неї заборгованості, рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом оформлення права власності за іпотекодержателем,- суперечить принципу про недопустимість бути двічі притягнутим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Нотаріус має посвідчити перехід права власності лише із дотриманням визначеної процедури. У зв`язку з цим ОСОБА_2 просила визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 грудня 2016 року за індексним номером 32995855, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою (Купровською) Я. М. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором, або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 вищезазначеного Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що встановлено частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Частиною першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права, дає підстави дійти висновку про те, що вибір способу правового захисту належить іпотекодержателю, задоволення вимог за рахунок іпотечного майна підлягає урахуванню при вирішенні позову про стягнення заборгованості за кредитними договором.

А визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .

Крім того посилання ОСОБА_2 на те, що правовий статус ОСОБА_1 , як іпотекодержателя, належним чином не встановлений, - спростовується наявними в матеріалах справи доказами, оскільки під час укладення Договору відступлення права вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були дотримані вимоги ст. 513 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію спірної квартири слід відмовити, оскільки набрання законної сили рішення суду у спорі між сторонами щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку статті 38 Закону «Про іпотеки» не позбавляє іпотекодавця права звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, узгодженому сторонами договору іпотеки.

В даному випадку вибір способу правового захисту належить іпотекодержателю, задоволення вимог за рахунок іпотечного майна підлягає урахуванню при вирішення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Разом з тим первісні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

Суд, захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла і членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Так, у першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право на користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є новим власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 07 травня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є. В., реєстровий № 952; договору відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим 07 травня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценком Є. В., реєстровий № 957, посвідченого 06 червня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Анохіною В.М., реєстровий № 768 (а.с.5).

Таким чином в даному випадку втрата права користування житловим приміщенням ОСОБА_2 є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у неї, як колишнього власника квартири АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, угод про порядок користування спірною квартирою не укладали.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Таким чином колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

При цьому апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року по справі за вищевказаним позовом слід закрити, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 12, 13 ЦПК України кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є квартира АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а ОСОБА_2 просила суд визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію вказаної квартири за позивачем.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 07 травня 2007 року ПН ХМНО Гриценком Є.В., реєстровий № 952; договору відступлення права вимоги за іпотечним договором (договором про задоволення вимог іпотекодержателя), посвідченим 07 травня 2007 року ПН ХМНО Гриценком Є.В., реєстровий № 957, посвідченого 06 червня 2016 року ПН КМНО Анохіною В.М., реєстровий № 768.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що оскаржуваним рішенням порушуються її права та законні інтереси, проте її не було залучено до участі у справі. Зазначає, що вона є дружиною ОСОБА_1 . Спірна квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскаржуване рішення зачіпає її права як співвласника вказаної квартири.

Колегія суддів вважає, що апелянтом ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира, набута ОСОБА_1 на підставі договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчені 07 травня 2007 року ПН ХМНО Гриценком Є.В., реєстровий № 957, та посвідчені 06 червня 2016 року ПН КМНО Анохіною В.М., реєстровий № 768, на підставі яких за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірну квартиру, - набута за спільні кошти в період шлюбу і є спільним майном подружжя.

Таким чином оскаржуваним рішенням суду не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси, та (або) обов`язки ОСОБА_4 .

Згідно ст. п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року також підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , його вимог апеляційної скарги та касаційної скарги, - з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 4 066,32 грн., з яких: 551,20 грн. - сплачених за подання позовної заяви, 1 310,32 грн. - сплачених за подання апеляційної скарги та 2 204,80 грн. - сплачених при поданні касаційної скарги.

Матеріали справи свідчать про те, що при поданні позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за квитанцією №0.0.678825176.1. від 28.12.2016 року в розмірі 551,20 грн., а також за квитанцією №0.0.678795848.1. від 28.12.2016 року в розмірі 551,20 грн. (а.с.1,2 т.1).

У травні 2017 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та подав заяву про повернення надмірно сплаченого ним судового збору (а.с. 60-62 т.1).

Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, в разі зменшення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для повернення ОСОБА_1 частину зайво сплаченого ним судового збору за квитанцією від 28.12.2016 року в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 частину зайво сплаченого ним судового збору за квитанцією від 28.12.2016 року в розмірі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 066,32 грн.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Яни Миколаївни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Яни Миколаївни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 05.08.2019 року.