Справа № 591/3206/19
Провадження № 2/591/2054/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2019 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Шелєхової Г.В.

за участю секретаря судового засідання Бондар С.М.

представника позивача адвоката Макаренка О.С.

представника відповідача адвоката Солошенко Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу №591/3206/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що між відповідачем та його батьком 13 липня 2015 року був укладений договір про надання правничої допомоги ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, за яким відповідач отримав 15 000,00 грн. 22 жовтня 2015 року між сторонами був укладений договір №263-1 про надання адвокатом послуг у кримінальній справі. За цим договором позивач сплатив відповідачу 2000 доларів США. 27 грудня 2016 року на підставі угоди з обвинуваченням позивача було засуджено за ст. 263 ч. 1 КК України. 18 лютого 2019 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми договір №263-1 визнано недійсним, зокрема п.п.8.1, 9.2, 10.3, встановлено, що захист позивача в кримінальному провадженні відповідач здійснював на підставі договору б/н від 13 липня 2015 року. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 2000 доларів США, незаконно отриманих ним у якості гонорару за договором №263-1 від 22 жовтня 2015 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідач проти позовних вимог заперечувала.

09 вересня 2019 року представник відповідача подала письмовий відзив, в якому зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження передачі саме 2000 доларів США, в договорі зазначена сума 29400,00 грн. Крім цього договір №263-1 недійсним не визнавався, недійсними були визнані лише окремі пункти, які не спростовують обов`язок позивача сплатити гонорар адвокату. Тому в задоволенні позову просить відмовити. Вказує на пропуск строків позовної давності.

11 листопада 2019 року представник позивача подав письмову відповідь на відзив, в якій зазначає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки спір між сторонами стосовно гонорару виник ще в серпні 2016 року.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 травня 2019 року в даній справі відкрите провадження та призначено судове засідання на 08липня 2019 року.

Протокольною ухвалою головуючого від 8 липня 2019 року відкладено судове засідання до 21 серпня 2019 року за клопотанням представника відповідача.

Протокольною хвалою головуючого від 21 серпня 2019 року відкладено судове засідання до 9 вересня 2019 року за клопотанням відповідача.

Протокольною ухвалою головуючого від 9 вересня 2019 року відкладено розгляд справи до 11 листопада 2019 року у зв`язку з неявкою представника позивача.

Протокольною ухвалою головуючого від 11 листопада 2019 року відкладено розгляд справи до 13 грудня 2019 року за клопотанням представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню:

Судом встановлено, що 13 липня 2015 року між адвокатом ОСОБА_3 Володимировичем та ОСОБА_4 укладено договір про надання правових послуг адвоката Залізняку Дмитру Юрійовичу (а.с.11).

22 жовтня 2015 року між адвокатом Бидюковим Дмитром Володимировичем та ОСОБА_1 укладено договір №263-1 про надання адвокатом послуг у кримінальній справі на стадії розгляду досудового розслідування та у суді 1 інстанції у кримінальному провадженні №0000385 від 01.10.2015 року та кримінальному провадженні №0000028 від 06.07.2015 року (а.с.10).

Згідно п. 8.1 Гонорар адвоката за угодою за угодою складає 100 000 грн., який буде сплачений клієнтом рівними частинами, а саме: 50 000 грн. по закінченню досудового розслідування, наступні 50 000 грн. з моменту направлення обвинувального акту до суду.

Відповідно до п. 9.2 договору, у разі відмови клієнта від послуг адвоката , він не має права вимагати від останнього повернення суми гонорару або якої-небудь її частини.

П. 10.3 передбачає, що у разі відмови клієнта від нового адвоката , він не має права вимагати повернення раніше сплаченого ним гонорару.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2019 року у справі №592/165/18 вищевказані пункти - 8.1, 9.2 та 10.3 договору №263-1 про надання адвокатських послуг від 22 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнано недійсними.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що захист позивача ОСОБА_1 виконувався адвокатом Бидюковим Д.В. не на підставі договору №263-1 від 22 жовтня 2015 року, а на підставі зовсім іншого договору без номеру від 13 липня 2015 року, який було укладено з метою захисту ОСОБА_1 з його батьком. Саме цей договір надавався відповідачем у всіх справах , які стосувалися інтересів позивача та розглядалися судами. Цей договір також був підставою для виконання функцій захисту позивача у кримінальному провадженні, яке стосувалося ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 263 КК України і не передбачав обов`язку клієнта сплачувати будь-які кошти на користь відповідача, а також укладати будь-які інші договори стосовно предмету договору в наступному (а.с.7-8).

10 травня 2018 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі №591/4423/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 70 600 грн. за договором №263-1 від 22 жовтня 2015 року.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 30 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасоване, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В постанові Апеляційного суду Сумської області встановлено, що як зазначено в п. 14.2 договору про надання адвокатом послуг у кримінальній справі від 22 жовтня 2015 року, договір припиняє свою дію після закінчення розгляду справи у суді першої інстанції та підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт.

Всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, ОСОБА_2 не було доведено у грошовому виразі об`єм виконаної ним роботи, не надано і відповідно актів приймання-передачі виконаних робіт, згідно з договором про надання адвокатських послуг. При цьому, матеріали справи не містять відповідних розрахунків вартості виконаних позивачем робіт (а.с.12-14).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що захист ОСОБА_1 в кримінальному провадженні здійснювався адвокатом Бидюковим Д.В. на підставі договору без номеру від 13 липня 2015 року, а не договору №263-1 від 22 жовтня 2015 року, адвокатом не обгрунтовано та не підтверджено у грошовому вимірі об`єм виконаної ним роботи за договором.

Отже, позивачем за договором №263-1 від 22 жовтня 2015 року оплачені юридичні послуги, які фактично не надавалися.

Як вбачається з договору №263-1 від 22 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 22 жовтня 2015 року оплачений гонорар в сумі 29 400,00 грн. (вказана сума написана позивачем особисто після зазначення особистих даних клієнта)

Докази на підтвердження того, що позивачем сплачено 2000 доларів США гонорару в матеріалах справи відсутні.

Тому суд вважає, доведеною суму сплачену за договором саме 29 400,00 грн.

Відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, адже про існування вказаного договору та про існування зобов`язання щодо оплати гонорару адвоката позивачу було відомо на момент укладення договору 22 жовтня 2015 року. Однак з позовом він звернувся до суду лише 20 травня 2019 року. Вважає, що строк звернення до суду пропущений без поважних причин.

Однак суд, не може погодитися з вказаним твердженням, адже як вбачається з матеріалів справи спір між сторонами стосовно гонорару за договором №263-1 від 22.10.2015 року виник ще в серпні 2016 року. Про що свідчить справа №591/4423/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів. В 2018 році ОСОБА_1 звертався до суду з питанням визнання частково недійсним спірного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність вказаних судових спорів свідчить про поважність пропуску строку позовної давності, а тому наявні підстави для його поновлення.

Таким чином, в процесі розгляду справи встановлено, що право позивача порушене та підлягає захисту, а позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 476 грн. 41 коп. (62% від 768,40 грн.)

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 29 400 грн. 00 коп.

В іншій частині заявлених вимог відмовити в зв`язку з необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 476 грн. 41 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , адреса: адреса6 АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення виготовлене 17 грудня 2019 року.

Суддя Г.В.Шелєхова