П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року місто Київ

справа №761/13792/19

провадження №22-ц/824/9354/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса A.М., за участю секретаря судового засідання - Горак Ю.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на здійснення ліквідації Акціонерного товариства

«Банк «Фінанси та Кредит»

відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Маринушкіним Арсеном Григоровичем,

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, постановлену 8 квітня 2019 року, в складі судді Макаренко І.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 8 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Маринушкін А.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Зазначає, що у правовідносинах зі складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та організації заходів з їх задоволення Фонд виступає як від імені банку, що ліквідується, так і діє при вирішенні певних питань, як орган, уповноважений на ліквідацію банку, однак при цьому не вчиняє владних повноважень щодо заявника, який захищає свої майнові права. Звернення позивача до Фонду не є підставою для розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки він звернувся за захистом порушених прав, що виникли з рішення суду, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Оскільки первісний спір виник з цивільно-правових угод, спір щодо внесення до реєстру акцептованих вимог кредиторів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Правом на подання відзиву відповідачі не скористалися.

В судове засідання представники відповідачів не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.42,45), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бабаджанян Г.А. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22 квітня 2015 року, яке набуло законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу. У зв`язку з відкликанням банківської ліцензії, ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 16 січня 2016 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявами ( кредиторськими вимогами) про задоволення вимог кредитора на загальну суму 1030349 грн.88 коп. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Згідно з рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 7 квітня 2016 року за № 488 було затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Листом Уповноваженої особи Фонду від 26 січня 2018 року позивача було повідомлено про включення його кредиторської вимоги до восьмої черги вимог кредиторів. Позивач вважає, що включення його кредиторських вимог до восьмої черги вимог кредиторів, з огляду на положення чинного законодавства України, не відповідає останнім, оскільки вимоги позивача виникли на підставі наявності невиконаних обов`язків банку, грошові кошти стягнуті з банку судовим рішенням за порушення договірних умов, а отже з огляду на вимоги ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мають бути акцептовані до четвертої черги, як вимоги вкладників - фізичних осіб, які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, тобто без урахування граничної суми відшкодування.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що спір між сторонами виник у зв`язку з виконанням уповноваженою особою на ліквідацію банку своїх обов`язків, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з якими не погоджується позивач та вважає їх неправомірними, а тому відсутні підстави вважати, що в даному випадку уповноважена особа Фонду діє як представник сторони договірних відносин, відтак спір стосується захисту прав, свобод і інтересів фізичної особи ( позивача) у сфері публічно-правових відносин, та відповідно до ст..19 ЦПК України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За правилами статей 2,4 та 19 КАС України до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом якоих є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, до яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, направленим на включення до 4 черги задоволення грошових вимог до Реєстру акцептованих кредиторів АТ «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом внесення відповідних змін до Реєстру акцептованих кредиторів та внесення пропозицій про затвердження зімн виконавчою дирекцією Фонду.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом №4452-VI. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.2 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом ст..3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ч.1 ст.4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими ч.2 ст.4 Закону№4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих із джерел, визначених ст..19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

На підставі ч.5 ст.34 Закону №4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч.2 ст.37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, укладати від імені банку будь-які договором (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами ч.1 ст.54 Закону №4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід урахувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикції адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб`єктів владних повноважень.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання - Банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеною ст..52 Закону № 4452- VI.

Відповідно до ч.1 ст.52 зазначеного Закону кошти, одержавні в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості. Зокрема, у четвертій черзі задовольняються грошові вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації і ліквідації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фодну за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладеного між Банком і фізичною особою договору, Уповноважена особа та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.

Беручи до уваги наведене, та враховуючи суб`єктний склад учасників справи ( спірні правовідносини виникли між фізичною особою ОСОБА_1 та юридично особою АТ Банк "Фінанси та Кредит»), а також суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що спір про включення кредиторських вимог до Реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно- правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 23 січня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 816/214/16.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що спір, що виник між сторонами, є публічно-правовим і не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, є таким, що не відповідає нормам процесуального права, а тому наявні підстави для скасування ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 8 квітня 2019 року про відмову у відкриття провадження, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 820/11591/15, є недоречним, оскільки у справі, яка переглядається апеляційним судом, предметом спору є законність дій відповідачів щодо включення кредиторських вимог до Реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму, що перевищує гарантовану Фондом виплату за вкладами.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 371, 367, 374, 379, 381-384, 390,435 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Маринушкіним Арсеном Григоровичем- задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 8 квітня 2019 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанови складена 9 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус