Провадження № 2/679/98/2019
Справа № 679/1652/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2019 року м.Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Базарника Б.І.,
за участю секретаря судового засідання Ясенчук С.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу №679/1652/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Також вказують, що відповідач ОСОБА_1 лише частково виконав своє зобов`язання. Після відступлення права грошової вимоги до відповідача, останній здійснив погашення кредитної заборгованості 04.09.2017 року в розмірі 1500 грн.
Враховуючи наведене, вказують, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованость перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №851912929 від 05.11.2015 року в розмірі 193677,36 грн.
Посилаючись на положення ст.ст.509, 526, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати по оплаті судового збору.
Вказує, що як вбачається з довідки (графік руху коштів) ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» №1158488-SG від 14 липня 2017 року, доданої позивачем до його позовної заяви, в рахунок погашення прострочених щомісячних процентів за кредитом, тобто за дії, які кредитодавець здійснив на власну користь (фактична сплата відповідачем комісії - плати за управління кредитом). Відповідачем було сплачено коштів в розмірі 9592,52 грн. (22.12.2015 року - 2586,33 грн. + 22.01.2016 року -2586,33 грн. + 29.02.2016 року - 2586,33 грн. + 06.04.2016 року - 1833,53 грн.).
Зазначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в частині стягнення заборгованості за відсотками, необхідно задовольнити лише у розмірі 2457,33 грн.
06.05.2019 року позивачем подано відповідь на відзив за змістом якої пояснив, що відзив відповідачем поданий з порушеннями норм ЦПК, а тому не може бути прийнятий судом.
Стосовно заперечення відповідача щодо нарахування плати за управління кредитом, пояснюють, що укладеним кредитним договором №851912929 від 05.11.2015 року передбачені всі фінансові зобов`язання позичальника, тобто до відома відповідача у необхідному обсязі була доведена передбачена законом інформація щодо умов кредитування. Аналізуючи наведені вище норми права можна зробити висновок, що така форма витрат, як плата за (управління) кредитом існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Зазначає, що у даному випадку плата за (управління) кредиту визначена у конкретному грошовому виразі, а не формулою зі змінними величинами.
Також, у кредитному договорі №851912929 від 05.11.2015 року, який підписаний сторонами, існує умова сплати позичальником протягом 48 місяців річної відсоткової ставки в розмірі 11,99% річних та щомісячних процентів 2,69 % (2586,33 грн. плати за управління кредитом). Вважають, що поняття «плата за управління кредитом» та поняття «проценти» є тотожними.
Щодо пропущених строків позовної давності при зверненні до суду зазначили, що доцільно відраховувати початок строку позовної давності з моменту коли позивач дізнався про його порушені права, тобто з моменту отримання права вимоги, а саме після підписання договору відступлення права вимоги, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань.
Зазначає, що загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №851912929 від 05.11.2015 року має часові рамки із 14.07.2017 року по 14.07.2020 року. Вважає, що звернувшись до суду у листопаді 2018 року, застосував заходи щодо захисту свої прав в межах строків, а тому строк позовної давності не пропущений. Вказав, що за весь період перебування права вимоги за кредитним договором №851912929 від 05.11.2015 року у ТОВ «ФК «ЄАПБ» позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосував жодних штрафних санкцій до боржника, тому вважають, що надані докази є належними та достатніми для підтвердження позовних вимог.
Ухвалою суду від 06.12.2018 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 20.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач свого представника не забезпечив, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 у визначені судом дату та час в судове засідання не з`явився.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи 05.11.2015 року відповідачем до первісного кредитора подано заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до умов отримання кредитів та інших послуг, умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір (а.с.5).
Відповідно до розрахунку заборгованості за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 195177,36 грн. (а.с.14).
Повідомленням №001835744 від 21.07.2017 року ТОВ «ФК «ЦФР» повідомило ОСОБА_1 про те, що на підставі договору відступлення прав вимог №20170714 від 14.07.2014 року ТОВ «ФК «ЦФР» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги заборгованості по кредитному договору №851912929 від 05.11.2015 року (а.с.15).
Повідомленням №001835744-1 від 21.07.2017 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» ОСОБА_1 було повідомлено про те, що для ОСОБА_1 необхідно сплатити загальну суму заборгованості в розмірі 195177,36 грн. за вказаними у повідомленні реквізитами (а.с.16).
14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №20170714, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (а.с.18-20).
За таких обставин, позивач є правонаступником всіх прав та обов`язків первісного кредитора.
Доказів про погашення суми боргу, на спростування розрахунків позивача станом на час розгляду справи відповідач не надав.
Відповідно до ст.509, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до ст.ст.611, 625 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, що передбачено ст.549 ЦК України.
Статтями 1049,1050 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, у строк та в порядку, встановленому договору, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавць має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за управління кредитом договору з таких підстав.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Управління кредитом (обслуговування кредиту) є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення плати (комісії), проте, встановивши у договорі плату за управління кредитом, банк не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачу, що є незаконним.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.
Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача щомісячної плати за управління кредитом, яка фактично є платою за обслуговування кредиту, є безпідставними, а тому в їх задоволенні належить відмовити.
Крім того, позивач належних і допустимих доказів про узгодження ТОВ «ФК «ЦФР» з ОСОБА_1 таких зобов`язань при укладені договору суду не надав.
Що стосується стягнення заборгованості по пені та про застосування строків спеціальної позовної давності, суд приходить до наступного.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Аналізуючи доводи відповідача, норми ч.2 ст.258 ЦК при визначенні спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), суд виходить з такого.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається ст.610 ЦК України.
Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.
Отже, аналіз норм ч.2 ст.258, ст.266, ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Позивач звернувся до суду із позовом 03.12.2018 року. Позивачем розрахована заборгованість відповідача станом на 14.07.2017 року, в тому числі пеня.
Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що оскільки пеня обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.
Судові витрати по справі становлять 2905,16 грн., однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 103827,02 грн., що становить 53.61% від ціни позову 193677,36 грн., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають стягненню судові витрати в сумі 1557,45 грн. (2905,16 грн. х 53,61%/100%).
Керуючись ст.ст.7, 10, 76, 141, 244-245 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до ч.1 п.15 п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони у справі № 679/1652/18:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (юридична адреса: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30, фактична адреса: 07400, Київська обл., м.Бровари, вул.Лісова, 2, поверх 4, );

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст судового рішення складено 07.08.2019 року.

Суддя Б.І. Базарник