Провадження № 2/161/690/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Царюк Н.М.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та позбавлення права користування житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з даним позовом до відповідача, в якому просила ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні майном, а саме кімнатою АДРЕСА_1 та позбавити права користування та виселити ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з вказаної кімнати.

Позов мотивував тим, що вона на підставі укладеного 30 листопада 2006 року з приватною фірмою «Антон» (далі - ПФ « ОСОБА_7 ») договору купівлі-продажу набула у власність кімнату АДРЕСА_1 , договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 01 грудня 2006 року. Після придбання даної кімнати, їй стало відомо, що в ній значаться зареєстрованими та проживають без будь-яких на те правових підстав: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Спочатку вона, з огляду на інвалідність ОСОБА_4 не заперечувала на проживання вказаних осіб у кімнаті, однак 10.09.2013 року, враховуючи ту обставину, що в неї виник намір реалізувати кімнату, на їх адресу направила вимогу з проханням звільнити приміщення та знятися з реєстрації. Однак вказані особи жодним чином не відреагували.

20.02.2017 судове засідання в режимі відеоконференції було відкладено. 16.03.2017 в судовому засіданні в режимі відеоконференції було оголошено перерву в зв`язку з заміною відповідачів. 18.04.2017 судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося в зв`язку з відсутністю в Печерському районному суді м. Києва вільних залів. 17.05.2017 в судовому засіданні в режимі відеоконференції було відмовлено в прийнятті зустрічного позову відповідача ОСОБА_3 , судове засідання відкладено.

Ухвалою суду від 29.05.2017 провадження у справі було зупинено до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Луцької міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

19.10.2018 у зв`язку з закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Подзірова А.О. справу було повторно розподілено судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Крупінській С.С.

Ухвалою суду від 05.11.2018 було задоволено самовідвід судді Крупінської С.С. Справу повторно розподілено судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Плахтій І.Б. 07.11.2018 справу було прийнято до розгляду суддею Плахтій І.Б.

04.02.2019 провадження у справі було поновлено. В зв`язку з набранням чинності 15.12.2017 змінами до Цивільного процесуального кодексу України, було ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

В призначене ухвалою суду від 20.03.2019 підготовче засідання в режимі відеоконференції 23.04.2019 позивач не з`явилася. За клопотання позивача провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Луцької міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 20.05.2019 провадження у справі було поновлено.

В судове засідання 30.07.2019 позивач не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена судом. Відповідно до частин 1, 5 ст.223 ЦПК України неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд взяти до уваги, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 06 травня 2019 року, договір купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1 , укладений між приватною фірмою « ОСОБА_7 » та ОСОБА_8 30 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О., за реєстраційним номером 4388 визнано недійсним. На даний час позивач не є власником кімнати АДРЕСА_1 .

Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов укладеного 30 листопада 2006 року між ПФ «Антон» та ОСОБА_9 договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О., за реєстраційним номером 4388, ОСОБА_9 набула у власність кімнату АДРЕСА_1 , договір зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 01 грудня 2006 року (а.с.5-7).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року, залишеним без змін 06 травня 2019 року Волинським апеляційним судом, визнано недійсним договір купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1 , укладений між приватною фірмою « ОСОБА_7 » та ОСОБА_8 30 листопада 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О., за реєстраційним номером 4388.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалюючи вищевказане рішення суди виходили із того кімната АДРЕСА_1 була незаконно відчужена ліквідатором ОСОБА_10 ПФ «Антон», яка в свою чергу на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу від 30 листопада 2006 року відчужила вказане жиле приміщення відповідачці ОСОБА_9 , а тому, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам наведених норм матеріального права, які не допускають продаж жилих приміщень в гуртожитку, в яких проживають особи, вселені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункту 33 Постанови від 07.02.2014р.№5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив судам, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №175602155 від 30.07.2019 року слідує, що 18.12.2018 року було проведено реєстрацію кімнати АДРЕСА_1 за приватною фірмою « ОСОБА_7 ».

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки, станом на час розгляду справи в суді позивач не є власником кімнати АДРЕСА_1 , а отже її права відповідачами не порушені.

Проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 317, 319, 386 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та позбавлення права користування житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.08.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій