Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 542/560/16

провадження № 61-30671св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року у складі судді Гавриленко Т. Г. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Дорош А. І., Триголова В. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 1 092 630 грн, 3 % річних за користування чужими коштами у розмірі 31 162,41 грн.

Позов мотивовано тим, що 25 лютого 2015 року позивач надав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 42 000 доларів США, про отримання яких відповідач надав розписку, відповідно до якої відповідач зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 13 квітня 2015 року. В обумовлений сторонами строк кошти відповідачем не повернуті, що є підставою для їх стягнення в судовому порядку з урахуванням 3% річних.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 1 092 630 грн, 3 % річних у розмірі 31 162,41 грн та судові витрати по справі у розмірі 6890 грн.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що відповідач не виконав своєчасно зобов`язання за договором позики, що є підставою для стягнення заборгованості та 3% процентів річних від простроченої суми, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що кошти у сумі 42 000 доларів США, отримані відповідачем у позику, були виплачені позивачу вчасно та у повному обсязі, що підтверджується складеною 09 березня 2015 року ОСОБА_1 розпискою про повернення йому боргу у повному обсязі (копія вказаної розписки долучалася до заяви про перегляд заочного рішення). Вказує на те, що борг повертав на території Ізраїлю та на підтвердження візиту даної країни надавалась копія електронного квитка. Розписка про взяття коштів у борг складалася відповідачем у двох екземплярах, тому ОСОБА_1 , незважаючи на факт повернення коштів мав можливість долучити до матеріалів справи свій екземпляр оригіналу розписки.

Крім того, заявник посилається на те, що не був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, оскільки не проживає за адресою реєстрації, 07 грудня 2016 року його представник був відсутній у судовому засіданні під час розгляду справи і ухвалення рішення судом першої інстанції з поважних причин, у зв`язку з чим, відповідач (його представник) був позбавлений можливості подати суду докази на підтвердження повернення суми боргу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення.

Згідно зі статтею 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій установили, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті, врахували встановлену статтею 204 ЦК Українипрезумпцію правомірності правочину та зробили обґрунтований висновок про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача борг за договором позики та 3% річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

При цьому, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку обставинам і доводам, на які він посилався на підтвердження факту повернення боргу, зокрема копії розписки від 09 березня 2015 року, складеної від імені ОСОБА_1 , та правильно виходив з наступного.

Статтею 545 ЦК Українивстановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Установивши, що оригінал розписки від 25 лютого 2015 року, складеної ОСОБА_2 , наявний в матеріалах справи, знаходився у позивача, що вказує на наявність невиконаного боргу, а відповідач не посилається на відмову позивача повернути борговий документ та про неможливість його повернення не вказується також і у розписці від 09 березня 2015 року, суд апеляційної інстанції критично оцінив надані ОСОБА_2 докази та вважав їх такими, що не можуть достовірно спростовувати доводи позивача.

Посилання на допустимість доказів, зокрема, копії розписки від 09 березня 2015 року про повернення позики, зазначене у касаційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аргументи касаційної скарги щодо порушення прав відповідача на участь у розгляді справи та його неповідомлення про день, час та місце судового засідання, спростовуються матеріалами справи, а також тим, що представник відповідача брав участь під час розгляду заяви про перегляд заочного судового рішення, сторона позивача належним чином повідомлялась під час апеляційного розгляду справи та відповідач у повному обсязі мав можливість реалізувати надані йому законом процесуальні права щодо спростування доводів позовної заяви, подання доказів. Доводи апеляційної скарги, викладені відповідачем в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, перевірені апеляційним судом у повній мірі та належним чином, висновки щодо яких мотивовано викладено у постановленій цим судом ухвалі.

Оскільки право відповідача на участь у розгляді справи, подання доказів та надання особистих пояснень було у повній мірі відновлено та реалізовано на стадії апеляційного перегляду судового рішення, розгляд справи в суді першої інстанції за його відсутності та ухвалення заочного рішення не призвело до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування правильного по суті рішення суду виключно за наведених обставин.

Законне і обґрунтоване судове рішення не може бути скасовано з одних лише формальних підстав.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та фактично зводяться до незгоди заявника з мотивами, з яких суди виходили вважаючи обґрунтованими вимоги позивача, та з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2017 року зупинено виконання заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року до розгляду справи в касаційній інстанції, то виконання цього рішення, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року, зупиненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська