РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12425/18

пр. № 2/759/1687/19

07 серпня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретарів - Медвідчук В.В., Дроги Т.О.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за основним (первісним) позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про вселення в житлове приміщення по місцю реєстрації і зобов`язання не чинити перешкоди у вселенні і користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_9 09 серпня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про вселення в житлове приміщення по місцю реєстрації, та просив суд постановити рішення, про вселення його - позивача в квартиру АДРЕСА_1 .

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 1971 році ним було зареєстровано шлюб з відповідачкою ОСОБА_10 . Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей : доньку - ОСОБА_4 та сина ОСОБА_11 . Як вказує позивач з відповідачкою ОСОБА_10 на протязі 17 років вони працювали в Російській Федерації. Всі зароблені кошти вкладали в нерухомість, придбавши в Києві шість квартир, в тому числі й кв. АДРЕСА_1 . Вказує, що він має російське громадянство та отримує російську пенсію. Приблизно двадцять років тому за його згодою дана квартира була переоформлена з нього на дочку - ОСОБА_4 шляхом укладання договору купівлі-продажу. Зазначає, що останнім часом у нього склалися негативні відносини з дружиною та він заявив про розірвання шлюбу з нею, після чого його зять з донькою з усіма його речами перевезли його в іншу квартиру АДРЕСА_2 , яка є його особистою власністю. Вказує, що в спірній квартирі він зареєстрований з 21.08.2001 року по теперішній час, в якій також проживає відповідачка ОСОБА_10 , яка не будучи власником квартири чинить перешкоди в його вселенні і подальшого проживання, на підставі чого він просить зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкод у вселенні в дану квартиру АДРЕСА_1 і подальшого в ній проживання. Посилаючись на ст.9, 191 ЖК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 10.08.2018 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.09.2018 р.

Ухвалою суду від 03.09.2018 вказану цивільну справу об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем реєстрації та в підготовчому засіданні оголошено перерву.

В підготовчому засіданні 10.10.2018 позивачем ОСОБА_9 було подано уточнену позовну заяву та збільшено розмір позовних вимог.

Зустрічний ( об`єднаний відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 03.09.2018 р.) позов ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 квітня 2000 року є власником спірної квартири АДРЕСА_1 . Згідно п.7 вказаного Договору Відповідач - ОСОБА_9 зобов`язався виписатися з квартири, вона несе всі витрати по експлуатації та ремонту квартири. Проте відповідач квартиру після продажу звільнив, але з реєстрації не знявся, з 17 квітня 2000 року по даний час в зазначеній квартирі не проживає. Вказує, що він є громадянином Російської Федерації. Оскільки в спірній квартирі відповідач не проживає понад один рік, а фактично з моменту продажу ним квартири, у неї виникають проблеми зі сплати надмірних комунальних послуг та порушуються її права, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою та зняти його з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Крім того, під час підготовчого провадження сторонами до суду були подані відзиви на позовні вимоги з додатками.

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2018 р. закінчено підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_9 та його представник - адвокат Пащенко В.М. уточнені позовні вимоги основного позову підтримали, просили його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в основному позові, вказував, що в 2000 р. квартира АДРЕСА_1 була продана ним доньці ОСОБА_4 , однак він з дружиною проживали в даній кватирі, в травні-червні 2017 р. у нього виник конфлікт з дружиною, після якого він зібрав свої речі і переїхав проживати на горище в буд. АДРЕСА_3 де у їх родини було обладнане приміщення кладової, жив там, до того часу поки чоловік ОСОБА_4 не прийшов до нього і не запропонував переїхати в квартиру на АДРЕСА_4 , власником якої був він. Після того як він погодився, зять з знайомим допомогли йому перевезти речі. Ключі від спірної квартири він віддав доньці при переїзді. В подальшому, його виселили і з вказаної квартири і тепер він мешкає у своєї знайомої, де орендує кімнату. Зазначав, що з того часу приходив в спірну квартиру тільки один раз, разом з чоловіком сестри, вирішити питання щоб він повернувся і проживав в спірній квартирі, однак дружина згоди на його проживання не надала. Вказував, що іншого житла немає. Щодо вимог зустрічного (об`єднаного) позову заперечували, вважаючи необгрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідачі ОСОБА_10 з`явившись за викликом суду, оскільки судом її явка була визнана обов`язковою, проти вимог основного позову заперечувала, вказувала суду на те, що ОСОБА_9 дійсно зареєстрований в кв. 41 , однак фактично мешкав разом з дружиною в квартирі 36 , коли в липні 2016 р. дана квартира була продана вони з чоловіком ОСОБА_9 тимчасово переїхали до кв. 41 , про те, що вони проживають тимчасово в даній квартирі позивачу було відомо, оскільки донька бажала продати дану квартиру. В травні-червні 2017 р. коли вона знаходилась на стаціонарному лікуванні від сусідів їй стало відомо, що позивач виїхав з спірної квартири, та проживає на горищі буд. 18 де облаштував собі кімнату. Коли, 19 червня 2017 р. вона повернулась в спірну квартиру з лікарні ( де перебувала з 22.05.2017 р. по 19.06.2017 р.) то побачила що позивач дійсно виїхав з квартири і вивіз свої речі. Потім їй відомо що зять, чоловік ОСОБА_4 допоміг переселити позивача в квартиру по АДРЕСА_4 , вказувала, що 08.07.2017 р. позивач поставив під двері квартири телевізор і ліжко і в квартиру не заходив, а в середині липня 2017 р. позивач забирав з їх будинку стелаж який стояв в кладовій і тоді кинув їй на підлогу ключі від квартири. Також зазначала, що в жовтні 2017 р. позивача виселили з квартири по АДРЕСА_4 оскільки сусіди в даному будинку почали скаржитись що позивач влаштовує там п`яні вечірки і на зауваження не реагує. Також вказувала, що в квітні 2018 р. позивач разом з чоловіком його сестри приходив в спірну квартиру, однак жодним чином не збирався до неї вселятись. Зазначала, що жодних перешкод у проживанні позивача в спірній квартирі ні вона ні донька позивачу не чинили, з квартири останній виселився добровільно, оскільки знайшов іншу жінку у якої живе і на даний час. В подальшому в судові засідання не з`явилась, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справи в її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 з`явившись за викликом суду, оскільки судом її явка була визнана обов`язковою, проти вимог основного позову заперечувала, вказувала суду на те, що є донькою позивача, дійсно дана квартира АДРЕСА_1 була придбана на ім`я позивача, однак в подальшому вона особисто за особисті кошти купила у позивача дану квартиру, в якій в подальшому і жила разом з чоловіком і дітьми, а потім в 2015 р. коли була придбана квартира на АДРЕСА_9 її родина переїхала проживати туди а дану квартиру виставили на продаж, а в 2016 р. батьки продали свою квартиру АДРЕСА_8 і тимчасово переїхали проживати в спірну квартиру, в травні 2017 р. до неї прийшов батько, якому вона розповіла що мама на даний час знаходиться в лікарні, більше батько до неї не звертався і маму в лікарні жодного разу не відвідував, а в червні 2017 р. мама повідомила її про те, що батько переїхав проживати на горище буд. АДРЕСА_3 забрав туди телевізор і частину меблів, свої речі, 19.06.2017 р. вона привезла маму з лікарні в спірну квартиру і бачила що немає частини меблів, однак, оскільки було соромно що батько живе на горищі вона разом з чоловіком запропонували йому жити в квартирі по АДРЕСА_4 куди його і перевезли, але оскільки на нього жалілись сусіди то 01.10.2017 р. вони були вимушені виселити його і з даної квартири. В подальшому в судове засідання не з`явилась, направила свого представника з належно оформленими повноваженнями, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідачів - адвокат Дадіверіна Л.І. в судовому засіданні вимоги позову ОСОБА_4 підтримала, проти задоволення уточнених позовних вимог основного позову ОСОБА_9 заперечувала та просила відмовити в його задоволенні.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, що були надані сторонами в судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 17.04.2000 р. ( а.с. 95)

Відповідач - ОСОБА_9 є громадянином Російської Федерації, що підтверджено копією його паспорту ( а.с. 48).

Вказані обставини сторонами не заперечувалися.

На житловій площі у вищезазначеній квартирі зареєстрований з 21.08.2001 року ОСОБА_9 , який є батьком позивачки. Вказані обставини також сторонами не заперечувалися та підтверджуються копією Свідоцтва про народження позивачки та Довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.47 ).

Згідно Актів обстеження ОСББ " Дніпро СБ" від 29.09.17р., від 26.12.17 р., від 02.04.18р., від 10.07.18р., ОСОБА_9 зареєстрований за даною адресою з 21.08.2001 року, в цій квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, особистих речей ОСОБА_9 в квартирі немає. Факти, викладені в Актах підтверджені підписами сусідів. Вказані акти засвідчені Головою правління ОСББ " Дніпро СБ". Вони є письмовими доказами у розумінні вимог ЦПК України, відповідають вимогам належності та допустимості. У суду немає підстав не брати їх до уваги. ( а.с. 109-112).

Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачка ОСОБА_19 є донькою відповідача - ОСОБА_9 , що підтверджується копією наявного у справі Свідоцтва про її народження. ( а.с. 15-19).

Як вказує позивачка, відповідач звернувся до неї з проханням допомогти йому отримати в Україні, як громадянину Російської Федерації, посвідку на проживання, запевнивши, що реєстрація потрібна на деякий час. Позивачка дала згоду на реєстрацію відповідача, однак, відповідач самостійно зніматись з реєстрації не бажає, у зв`язку з чим, позивачка вимушена була звернутись до суду.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач - ОСОБА_9 зареєстрований у спірній квартирі, проте у вказаній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, які обраховуються з урахуванням його реєстрації, в утриманні житла участі не бере, зазначає, що ці витрати має нести власник житла, особистих його речей в квартирі не має, однак, залишається зареєстрованим у вказаній квартирі чим чинить перешкоди позивачці - власнику квартири в користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому відповідач ОСОБА_9 вказує на наявність у нього також іншого житла, яке належить йому на праві спільної сумісної власності (а.с. 199-200). Вказане також підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.46-47).

Зазначені обставини відповідачем - ОСОБА_9 не спростовані.

Згідно норм ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України зазначено, що у справах визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Доказів поважності причин не проживання в спірній квартирі відповідачем - ОСОБА_9 суду не надані.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 також свідчили, що з червня 2017 року ОСОБА_9 дійсно більше року не проживає в спірній квартирі без поважних причин, сам покинув квартиру, перешкоди до доступу до квартири йому не чинились, ні разу з минулого літа його там не бачили, з горища він добровільно переїхав в іншу квартиру на АДРЕСА_4 , ключі від спірної квартири ОСОБА_9 віддав сам, він пішов до іншої жінки, станом квартири він не цікавиться та не несе витрат по сплаті комунальних послуг та інших платежів, а позивач ОСОБА_4 має право звернутися до суду з даним позовом про визнання його такими, що втратив право користування житлом.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_9 таким, що втратив право користування житлом є обґрунтованим та підлягає до задоволення, а позов ОСОБА_9 про вселення в житлове приміщення по місцю реєстрації і зобов`язання не чинити перешкоди у вселенні і користування житлом задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінивши доводи та докази позивача - ОСОБА_9 , викладені в його позові про вселення в житлове приміщення по місцю реєстрації і зобов`язання не чинити перешкоди у вселенні і користування житлом, доводи сторін спору, надані ними докази у їх сукупності, відносини, які склалися між сторонами спору, суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача - ОСОБА_9 у зв`язку із їх недоведеністю. Обставини, на які посилається позивач, всупереч вимогам процесуального закону, належними та допустимими доказами не підтверджені .

Згідно приписів ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд не може ухвалювати рішення, виходячи з припущення.

Суд також зазначає, що доводи та посилання позивача є суперечливими. Звертаючись до суду з позовом про вселення позивач не заперечує того, що 07 серпня 2017 року він з усіма його речами переїхав в іншу квартиру АДРЕСА_2 , яку він вказує в позовній заяві, як моя квартира та за яку він сплачував комунальні послуги. А до суду позивач з уточненою позовною заявою та вимогами про усунення перешкод до відповідачів звернувся лише 10.10.2018 року, тобто більше ніж через рік. Суд критично оцінює доводи позивача, що він покинув спірну квартиру не добровільно. Доказів на підтвердження цього ним не надано. Обставини сварки з дружиною в травні 2017 року, на які позивач посилається, після чого він покинув квартиру спростовуються наявними в справі медичними документами, згідно яких в цей період ОСОБА_10 знаходилася у лікарні на операції. В наданих поясненнях у судовому засіданні позивач вказував, що ключі від спірної квартири він віддав доньці. А посилання позивача на його заяву до Національної поліції, яка датована липнем 2018 року обставини його переїзду 07 серпня 2017 року з спірної квартири на інше місце проживання не спростовує.

При цьому доводи позивачки ОСОБА_4 в її позовній заяві, що відповідач ОСОБА_9 переїхав проживати до іншої жінки, обравши відповідно інше місце проживання, ним не спростовані. Відповідач, переїхавши проживати до іншої жінки, про що письмово зазначено його представником в наданій суду промові у судових дебатах та проживаючи за іншим місцем проживання, вказаним в позовні заяві ним, як його місце проживання більш року, про що також зазначається в поясненнях ОСОБА_10 до Національній поліції (а.с.186-188), таким чином висловив свою суб`єктивну відмову від свого права на проживання у спірній квартирі.

Доказів його проживання та наявності його особистих речей в спірній квартирі відповідачем не надано.

Також ним не надано суду доказів, що у вказаній період протягом більше року йому чинилися перешкоди зі сторони відповідачів.

На підтвердження своїх вимог у якості доказів ним надано лише копію тимчасової Посвідки на постійне проживання, копію Довідки про місце реєстрації проживання особи, зазначений вище Лист до Національної поліції від липня 2018 року .

Будь-яких інших доказів ним суду не надано .

Допитані у суді зі сторони позивача свідки - ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 свідчили про переїзд в червні 2017 року позивача ОСОБА_9 з усіма його речами в іншу квартиру на АДРЕСА_4 , перенесення його речей, надання допомоги йому в цій квартирі, в спірній квартирі були лише декілька разів або не були взагалі, обставини проживання в ній подружжя їм невідомі, інші обставини відомі їм зі слів інших осіб, пояснювали інші обставини, не підтвердили обставини, на які посилався позивач ОСОБА_9 і не спростували факти та обставини, на які посилається ОСОБА_4 . Суд критично оцінює свідчення вказаних свідків, які надавали переважно оціночні судження .

Суд також бере до уваги, що Відповідач ОСОБА_9 має інше зареєстроване місце проживання в Російській Федерації , що підтверджується відповідним записом та штампом в його паспорті (а.с.10 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Відповідно до норм ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що вищевказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача ОСОБА_9 за місцем реєстрації понад встановлений законом строк, доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 316-319, 321, 328, 383, 386, 391,405 ЦК України, ст. ст. 71,72, 150, 156 ЖК України, Законом України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. 12, 48, 81, 82, 141, 76, 259, 263, 264, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні основного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про вселення в житлове приміщення по місцю реєстрації і зобов`язання не чинити перешкоди у вселенні і користування житлом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем реєстрації - задовольнити.

Визнати ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя І.В.П`ятничук