Єдиний унікальний номер 229/3428/18 Номер провадження 22-ц/804/1715/19
Єдиний унікальний номер 229/3428/18
Номер провадження 22-ц/804/1715/19
Головуючий у 1 інстанції Лебеженко В.О.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

розглянув у письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року у справі № 229/3428/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку (суддя Лебеженко В.О.), ухваленого в приміщенні суду в м. Дружківка Донецької області -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 01 вересня 2016 року вона була прийнята, згідно наказу від 31 серпня 2016 року №1/ОС, на посаду бухгалтера 1 категорії виробничого підрозділу «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

19 квітня 2017 року звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України. На день звільнення нарахована, але не виплачена їй заробітна плата за березень 2017 року по 19 квітня 2017 року: 8696 грн. 88 коп., з яких, відповідно до наданих їй відповідачем розрахунків заробітної плати з сумами до виплати: за березень 2017 року - 8136 грн. 81 коп. заробітної плати, але їй було виплачено аванс за березень 2017 року у розмірі 950, 00 грн., тому сума до сплати складає - 7186 грн. 81 коп.; за квітень 2017 року - 1510 грн. 07 коп.

Станом на час подання позову належні позивачу суми відповідачем не виплачено. Згідно вимог ч.1 ст.47 та ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 8696 грн. 88 коп. (розмір заборгованості за мінусом податків й інших обов`язкових платежів.); середній заробіток за період затримки розрахунку з 20 квітня 2017 року по 31 липня 2018 року в розмірі 109245 грн. 24 коп. а також донарахувати відповідну суму до дня фактичного розрахунку.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період березнь 2017 року - квітень 2017 року в сумі 10390 грн. 05 коп. без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 8045 грн. 51 коп. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій він просив оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на Указ Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року про введення в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України», рішення РНБО України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» та зазначає, що висновком торгово-промислової палати від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених статтями 115, 116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони.

Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики №489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме N П-1 «Наказ про прийняття на роботу», N П-3 «Наказ про надання відпустки», N П-4 «Наказ про припинення трудового договору», N П-5 «Табель обліку використання робочого часу», N П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились у непідконтрольному Українській владі м.Донецьку, тому підтвердити інформацію щодо виконання позивачем роботи не є можливим, і відповідно здійснити нарахування заробітної плати позивачу також неможливо.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надійшов.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Матеріалами справи встановлено, що позов ОСОБА_1 подано до суду у серпні 2018 року.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 1762 гривні.

Визначена позивачем у позові ціна позову складає 117942 грн. 12 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи, оскільки ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 06 грудня 2007 року була прийнята до Донецького будівельно-монтажного експлуатаційного управління «Донецька залізниця» машиністом залізнично-дорожнього водозабезпечення. (а.с.6).

З 01 вересня 2016 року по 19 квітня 2017 року працювала на посаді бухгалтера 1 категорії у виробничому підрозділі «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом № 15/ос від 19 квітня 2017 року позивача звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (а.с.7).

Згідно розрахунків заробітної плати наданих позивачем, за період з березня 2017 року по квітень 2017 року останній ( ОСОБА_1 ) нараховано в березні 2017 року до оподаткування 9565,20 грн. (без врахування матеріальної допомоги), до виплати 8136,81 грн., в квітні 2017 року до оподаткування 2344,54 грн., до виплати 1510,07 грн. (а.с.12, 13).

У індивідуальній відомості Пенсійного фонду України застрахованої особи, зазначена наступна інформація по заробітній платі позивача ОСОБА_1 : за травень 2017 року - 9752,38 грн.; квітень 2017 року - 480,24 грн. (а.с.79).

Згідно довідки про заробітну плату б/н від 10 жовтня 2018 року, виданої Структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за підписом Начальника СП УЗ та заступника начальника ФЕВ та відомості на виплату грошей №1 за березень 2017 року позивач ОСОБА_1 останній раз отримувала заробітну плату за березень 2017 року: всього - 1706,87 грн., до видачі - 1357,27 грн. (а.с.48-50).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці». Позивач знаходився з регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах до 19 квітня 2017 року та виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі. При звільненні не отримав усі належні йому за законом платежі.

Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції зазначив, що висновком Торгово-промислової палати України підтверджено відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні. Враховуючи викладене, суд вважав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати обґрунтованими, а розмір заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з урахуванням податків та обов`язкових платежів визначено судом у розмірі 10390, 05 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині задоволеної позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з вимогами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі належні йому суми, і зокрема заробітну плату.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який і підлягає стягненню з відповідача. Колегія суддів погоджується з наведеним в рішенні суду першої інстанції розрахунком заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Разом з тим, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні надано оцінку доказам позивача в їх сукупності. Зокрема, згідно Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) Пенсійного фонду України, заробітна плата позивачу за березень 2017 року нарахована у повному обсязі, згідно з розрахунком заробітної плати за березень місяць 2017 року, який було надано позивачем, отже сума за розрахунком склала 10232,62 грн., у тому числі перехідна відпустка за квітень 480, 24 грн.. Дані вказані у відомості ОК-5 суперечать даним відповідача вказаним у довідці №437/2 від 10.10.2018 року «Про нараховану заробітну плату за березень 2017 року», в якій зазначена заробітна плата що підлягає видачі 1357,27грн. (а.с.48).

В якості підтвердження розміру нарахованої заробітної плати з лютого 2017 року по квітень 2017 року, позивачем суду надано відповідні розрахунки, які видані бухгалтерією підприємства і які відповідають вимогам ст.110 КЗпП України.

Також з наданих розрахунків вбачається, що позивачу з 3 квітня 2017 року нараховувались виплати за простій підприємства, що не суперечить даним зазначеним у відомості ОК-5 і відповідає поясненням відповідача, зазначених ним у письмових запереченнях, про оголошення простою на підприємстві, яке розташоване на території не підконтрольній державній владі України з 17 березня 2017 року.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже, відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги про відсутність підписів посадових осіб підприємства на наданих позивачем розрахунках не є підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині, оскільки наведені в них дані підтверджуються іншими відомостями, зокрема які містяться у індивідуальній відомості Пенсійного фонду України про застраховану особу (а.с.76)

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з виробничим підрозділом «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в трудових відносинах до 19.04.2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав належну йому заробітну плату, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Посилання на те, що нарахування заробітної плати було припинено у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки зазначене не є підставою для позбавлення позивача права на отримання належної йому заробітної плати.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні апеляційної скарги то рішення суду в частині стягнення судових витрат також перегляду не підлягає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 117942, 12 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований