П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Київ

Справа №755/18091/18-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 11 грудня 2019 року

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивач (відповідач) Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідачі (позивачі) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державний реєстратор комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попова Олександра Валеріївна

треті особи Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Міністерство юстиції України

Справа №755/18091/18-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/9474/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року, ухваленого суддею МарфіноюН.В. у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання осіб такими, що втратили право користування та за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни, треті особи: Міністерство юстиції України, служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення державного адміністратора, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання осіб такими, що втратили право користування, в якому просить суд: усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання постійного безперешкодного доступу Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» до цього майна; визнати відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути із відповідачів сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22 лютого 2008 року відповідач ОСОБА_2 уклала з позивачем Кредитний договір №MRTG-22. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки №MRTG-22/S від 22.02.2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ст. 9 Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. У зв`язку з грубим порушенням позичальником умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 02.05.2018 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 15.11.2018 року позивачем, як законним власником, була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживають відповідачі, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 чинили фізичні перешкоди в доступі та користуванні майном. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва відповідачі зареєстровані у цьому приміщенні. На думку позивача, своїми діями відповідачі порушують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод від 1950 р., Конституцію Украйни, Цивільний кодекс Украйни та інші нормативно-правові акти. Позивач вважає, що вданому випадку порушеними є положення ст. 1 Протоколу №1 Конвенції, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 316, 317, 319, 321 ЦК України, адже внаслідок незаконних дій відповідачів позивач фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном. Позивач звертає увагу суду, що діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК Украйни). Позивач вказує, що з моменту набуття права власності на майно позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності, не зважаючи на додержання позивачем всіх законних процедур та на непорушність права власності позивача і презумпцію її правомірності. З урахуванням положень ст. 391 ЦК України та позиції ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що була викладена у рішенні від 23.12.2015 року по справі №6-30278ск15, позивач вважає, що має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідачів презюмується. Посилаючись на положення ст. 391 ЦК України та зміст постанови ВСУ від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16 позивач вказує, що для того, щоб перешкод у здійсненні права користування не було, позивачу необхідно надати постійний безперешкодний доступ до свого майна.

Окрім цього, позивач посилаючись на положення ст.ст. 319, 322 ЦК України зазначає, що не може фізично контролювати додержання зазначених у ст.ст. 319, 322 ЦК України обов`язків, отже створюється реальна загроза порушенню прав не лише позивача, а й третіх осіб і суспільства в цілому.

Також позивач зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 383 ЦК України та абз. 2 п. 34 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідач ОСОБА_2 вже не є власником майна, тож використовувати його для проживання не має права, що зумовлює вимогу позивача про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Із посиланням на положення ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР та зміст рішення ВССУ від 2.12.2015 року у справі №6-30278ск15 позивач зазначає, що із припиненням права власності особи, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

14 січня 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни, треті особи: Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення державного адміністратора. У вказаному позові позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40907236 від 03.05.2018 року, на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «Укрсоцбанк», також позивач просить покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 22.02.2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «УніКредіт Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про іпотечний кредит на суму 87000,00 доларів США. Кредитні кошти були цільовими та призначались для придбання кв. АДРЕСА_3 . 22.02.2008 року ОСОБА_2 придбала у власність вказану квартиру за договором купівлі-продажу.

У забезпечення договору кредиту 22.02.2008 року між позичальником та банком був укладений іпотечний договір, за яким позичальник передала в іпотеку банку вказану квартиру. Позивачка викладаючи зміст п. 9.3.1. Іпотечного договору зазначає, що на початку вересня 2018 року їй стало відомо про те, що право власності на її квартиру переоформлене на ПАТ «Укрсоцбанк». З витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державна реєстрація права власності відбулась 03.05.2018 року на підставі заяви ОСОБА_5 . Із витягу також вбачається, що підставою для виникнення права власності є: договір іпотеки; письмова вимога ПАТ «Укрсоцбанк» від 25.09.2017 року та рекомендоване поштове повідомлення від 25.09.2017 року ПАТ «Укрпошта». Рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» позивачка вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Посилаючись на положення Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, позивачка зазначає, що не отримувала від ПАТ «Укрсоцбанк» жодних вимог про усунення порушень і відповідно ПАТ «Укрсоцбанк» не могли надати державному реєстратору документи, що передбачені ч.ч. 1, 2 п. 61 Порядку і відповідно у державного реєстратора були відсутні правові підстави для реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк». 02.11.2018 року позивач звернувся до державного реєстратора із запитом на надання належним чином завіреної копії реєстраційної справи. Відповідний запит був отриманий 07.11.2018 року, однак відповідь на нього не надійшла. На аналогічний запит, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради відповів відмовою у наданні інформації із посиланням на те, що інформація містить захищені законодавством України персональні дані та може бути надана виключно за рішенням суду. 16.11.2018 року позивач звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» з проханням надати копію заяви поданої ОСОБА_5 для реєстрації за банком права власності, а також копії всіх документів, що надавались стороною банку для здійснення такої реєстрації і були додатком до заяви ОСОБА_5 Банк відповів на звернення відмовою посилаючись на те, що така інформація є банківською таємницею. Позивачка проживає у кв. АДРЕСА_3 з 28.08.2008 року, а її малолітні діти з 27.03.2008 року та 28.08.2008 року відповідно, на підтвердження чого позивачем надано копії відповідних довідок. Тобто на час прийняття оспорюваного рішення про реєстрацію права власності у квартирі були зареєстровані, проживали і проживають на теперішній час малолітні діти. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на положення Закону України «Про охорону дитинства», Декларацію прав дитини від 1959 року, Конвенцію про права дитини від 1989 року, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, ст. 177 СК України та зазначає, що згідно листа-відповіді служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 29.12.2018 року, служба у справах дітей та сім`ї не видавала будь-яких дозволів щодо вчинення правочинів відносно квартири АДРЕСА_3 .

За таких обставин позивачка вважає, що реєстрація права власності на квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» без згоди органу опіки та піклування є грубим порушенням норм національного та міжнародного законодавства, яке гарантує дитині її права на житло.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання осіб такими, що втратила право користування - відмовлено.

Позов ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни, треті особи: Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення державного адміністратора - задовольнити частково.

Рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової Олександри Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 40907236 від 03.05.2018 року, на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» - визнати протиправним та скасувати.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 576 (п`ятсот сімдесят шість) грн. 30 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем АТ «Укрсоцбанк» подано апеляційну скаргу, в якій позивач просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк», посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Представник АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (т.2 а.с.211) а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності представника АТ «Укрсоцбанк» та Державного реєстратора комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попової О.В., третіх осіб: Міністерства юстиції України, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, що також належним чином повідомлялися про день та час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 лютого 2008 року між УніКредіт Банк ТзОВ та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит №MRTG-22 на суму 87000,00 доларів США зі сплатою 12% річних. Кредит наданий для придбання квартири АДРЕСА_3 .

В забезпечення виконання умов договору іпотечного кредиту між УніКредіт Банк ТзОВ та ОСОБА_2 22 лютого 2008 року був укладений іпотечний договір №MRTG-22/S предметом якого стала квартира АДРЕСА_3 .

ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником УніКредіт Банк ТзОВ, що визнається та не оспорюється учасниками судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 9 Іпотечного договору, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч. ст. 37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законодавством України (в т.ч ст. 38 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього Договору. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених цим Договором. За рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися в позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності ва Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов. У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодавець цим Договором підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки. При цьому різниця між вартістю Предмету іпотеки (визначеною на підставі експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами) та фактичною сумою заборгованості Іпотекодавця перед Іпотекодержателем на дату прийнята Іпотекодержателем одностороннього рішення про придбання предмета іпотеки у власність підлягає відшкодуванню іпотекодавцю. Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання Предмету іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України. Іпотекодавець підписанням цього Договору також засвідчує, що наявності будь-яких інших документів, крім цього Договору та письмового рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки не вимагається. Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя. Право власності на Предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання Предмета іпотеки у власність. Письмові повідомлення Іпотекодержателя Іпотекодавцю, друкуються та підписуються уповноваженими особами Іпотекодержателя і надсилаються Іпотекодавцю телефаксом, кур`єром, або поштою.

Як убачається зі змісту наявної в матеріалах справи Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 02.05.2018 року державний реєстратор КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попова О.В. на підставі договору іпотеки, письмової вимоги та рекомендованого поштового повідомлення здійснив державну реєстрацію права приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_3 .

За змістом Витягу №32655554 від 20.08.2018 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.03.2008 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.08.2008 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27.03.2008 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 28.08.2008 року.

За змістом наявної в матеріалах справи копії акту перевірки/огляду майна від 15.11.2018 року, представниками ПАТ «Укрсоцбанк» було здійснено запланований виїзд за адресою: кв. АДРЕСА_3 , яка є власністю ПАТ «Укрсоцбанк» згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак представникам банку було відмовлено у доступі до майна, в квартирі встановлено присутність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які чинили фізичну перешкоду в доступі та користуванні майном.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Однією із підстав припинення права власності згідно зі ст. 346 ЦК України є відчуження майна.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 156 ч. 4 ЖК України передбачено збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

За правилом п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Зокрема, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У даному випадку ПАТ «Укрсоцбанк» обґрунтовує заявлені ним позовні вимоги наявністю у нього права власності, що зареєстроване у встановлено законом порядку, на квартиру АДРЕСА_3 , набутого у встановленому порядку шляхом звернення стягнення на іпотечне майно на підставі застереження у іпотечному договорі, предметом якого була вказана квартира.

В той же час, ОСОБА_2 просить скасувати держану реєстрацію права власності квартири за ПАТ «Укрсоцбанк» обґрунтовуючи такі вимоги порушенням вимог чинного законодавства України при здійсненні реєстрації посилаючись, зокрема, на відсутність повідомлення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки та відсутність дозволу органу опіки та піклування на здійснення реєстрації права власності на квартиру за банком.

За змістом наявної в матеріалах справи копії довідки Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № від 29.12.2018 року, будь-які дозволи щодо вчинення правочинів відносно квартири АДРЕСА_3 , службою у справах дітей та сім`ї не видавались.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

За змістом наявної в матеріалах судової справи копії реєстраційної справи №000, для здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 ПАТ «Укрсоцбанк» було подано: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; іпотечний договір; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 25.09.2017 року, яке адресоване ОСОБА_2 ; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 02.10.2017 року особисто ОСОБА_2

ОСОБА_2 заперечує отримання нею повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, посилаючись на те, що за вказаною у повідомленні адресою вона не проживає, кореспонденцію не отримує і відповідного повідомлення не отримувала, а зі змісту повідомлення про вручення поштового відправлення не можна дійти висновку, що отримано саме повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відсутній опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек.

На підтвердження своєї позиції ОСОБА_2 надала суду копію акту №23 від 20.03.2019 року підписаного трьома мешканцями будинку АДРЕСА_4 , які засвідчили, що ОСОБА_2 починаючи з 2008 року не проживає у квартирі АДРЕСА_4 по теперішній час. Кореспонденцію не отримує, речі не зберігає.

При цьому, з урахуванням положень ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України, наведений доказ не є достатнім для того аби суд мав підстави достеменно констатувати, що 02.10.2017 року ОСОБА_2 не отримувала поштової кореспонденції за адресою: АДРЕСА_6 , адже у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення міститься відмітка працівника пошти про те, що поштова кореспонденція 02.10.2017 року отримана особисто ОСОБА_2

Доворди ОСОБА_2 про недоведеність вручення повідомлення за відсутності опису вкладення та фіскального чеку, не є належним чином обґрунтованими, адже заперечуючи отримання повідомлення, ОСОБА_2 не була позбавлена можливості надати суду докази про те, яку ж саме кореспонденцію від банку нею було отримано 02.10.2017 року. Натомість ураховуючи дати направлення повідомлення (25.09.2017 року) та вручення поштової кореспонденції (02.10.2017 року) логічним і достатньо обґрунтованим є висновок про те, що 02.10.2017 року ОСОБА_2 отримала від ПАТ «Укрсоцбанк» саме повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

В силу приписів статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування.

Як установлено у Преамбулі Декларації прав дитини 1959 року, дитина внаслідок фізичної та розумової незрілості потребує спеціальної охорони і турботи, у тому числі й належного правового захисту.

Відповідно до статті 16 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в її право на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або посягання на її честь та гідність.

З матеріалів справи вбачається, що дозвіл органу опіки та піклування на здійснення реєстрації права власності на квартиру за банком, право користування якою мають малолітні діти, не отримувався, що підтверджено довідкою служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації.

Необґрунтованими є доводи представника АТ «Укрсоцбанк» про те, що дія з реєстрації права власності не є правочином, а тому для її вчинення отримання дозволу органу опіки та піклування не потрібне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, державна реєстрація права власності є дією спрямованою на набуття такого цивільного права, оскільки саме зі здійсненням реєстрації чинне законодавство України пов`язує виникнення відповідного права, тож здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно є правочином, і в даному випадку отримання дозволу органу опіки та піклування на проведення реєстрації права власності було обов`язковим.

Відсутність дозволу органу опіки та піклування на проведення реєстраційної дії з реєстрації права власності на нерухоме майно вказує на протиправність відповідного рішення та необхідність його скасування, тож в цій частині обґрунтування позову ОСОБА_2 є належним.

Стосовно посилань представника банку на те, що ОСОБА_2 порушила умови іпотечного договору зареєструвавши без попереднього письмового дозволу в предметі іпотеки своїх дітей та чоловіка, суд зазначає, що у випадку якщо таким чином банк доповнює обґрунтування вимог свого позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зазначені позовні вимоги з відповідним обґрунтуванням є неналежним способом захисту, адже гарантії захисту прав іпотекодержателя врегульовано нормами Закону України «Про іпотеку», що не передбачають відповідного способу.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року по справі №712/9569/17 (провадження №61-39752св18).

Крім того, право користування житлом виникає у членів сім`ї власника відповідно до приписів законодавства, зокрема ст. 405 ЦК України, а з урахуванням положень ст. 27 ЦК України, правочин не може обмежувати можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільна права та обов`язки. Також слід зазначити, що відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження, крім того у цьому питанні слід звернути увагу і на положення ч. 4 ст. 29 ЦК України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» та часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна