Справа № 727/7450/19
Провадження № 2/727/1384/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді: Яреми Л.В.

при секретарі: Снігур З.Г.

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житлово-будівельний кооператив № 17 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням, -

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідачка - ОСОБА_2

представник третьої особи Щербатий А.Б.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням.Посилається на те, що йому належить квартира АДРЕСА_1 . Вказує, що з моменту реєстрації ЖБК № 17, за кожною квартирою закріплені підвальні приміщення. Вважає, що відповідачка самовільно змінила замок до спірного підвального приміщення, чим чинить йому перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням № АДРЕСА_2 (2,90 кв.м). 12 червня 2019 року на загальних зборах ЖБК №17 розглянули його заяву щодо захоплення спірного підвального приміщення ОСОБА_2 . Рішенням загальних зборів ЖБК №17 від 12 червня 2019 року зобов`язано відповідачку не чинити перешкоди у користуванні допоміжним приміщенням № АДРЕСА_2 (2,90 кв.м). Однак відповідачка і надалі ухиляється від виконання рішення загальних зборів ЖБК №17.

Просить усунути перешкоди у користуванні ним підвальним приміщенням АДРЕСА_3 , шляхом передання ключів та звільнення підвального приміщення відповідачкою від її речей.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 липня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2019 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2019 року до участі у справі залучено Житлово-будівельний кооператив №17, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що він з 2011 року є власником квартири АДРЕСА_1 . Пробував знайти свій підвал, але номери підвалів були зафарбовані. Пройшли роки і в даний час від голови ЖБК№17 дізнався, що його підвал це той, яким користується ОСОБА_2 , просив відповідачку повернути підвал, але вона не погоджується. Вважає, що він є власником саме цього підвалу, оскільки має право власності на квартиру, а підвал закріплений в технічній документації за його квартирою.

В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила суду, що вона є власницею квартири АДРЕСА_4 в цьому ж будинку з 1997 року. Спочатку пробувала відшукати свій підвал, зверталася до голови ЖБК Литвинюка В.А., який їй відповів, що підвалів немає, «бачила, що купляла». З 2008 року користується спірним підвалом, який їй запропонував Юзефов за 250 грн., пояснивши, що цей підвал залишила йому особа, яка виїхала, його мати доглядала когось в тій квартирі і вони віддали їм підвал і обіцяли подарувати квартиру. Не погоджується звільнити цей підвал, з 2008 року до неї претензій ніхто не пред'являв, вона є таким же співвласником, як інші мешканці будинку.

В судовому засіданні представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу №17 Щербатий А.Б. залишив вирішення даного позову на розгляд суду, пояснив, що дійсно є технічна документація в інвентарній справі, яка виготовлялася при здачі будинку в експлуатацію і в ній закріплені підвали за квартирами. Дана інвентарна справа була завжди. ОСОБА_1 був головою ЖБК, а тому він повинен був володіти інформацією, яка є в інвентарній справі. На даний час підвали фактично не відповідають технічній документації, оскільки люди виїзджали, підвали передавались іншим мешканцям, також люди отримували більшу по площі квартиру, а підвал залишався попередній. З моменту здачі будинку в експлуатацію, в ЖБК №17 не приймалось рішень про закріплення чи виділення особам підвалів. На даний час, як голова ЖБК, він звернувся до департаменту житлово-комунального господарства, де йому роз`яснили, що всі члени кооперативу є співвласниками допоміжних приміщень і вони повинні приймати рішення щодо підвалів.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що проживає в квартирі АДРЕСА_5 і йому належить підвал за АДРЕСА_6 . У будинку сто квартир і сто підвалів. Йому відомо, що між сторонами наявний спір про підвал підвал ОСОБА_4 зайняла ОСОБА_5 . Цей підвал довгий час був пустий. Він є членом правління ЖБК №17. До нього підходив ОСОБА_4 і просив підписати витяг з рішення ЖБК, який він підписав, не читаючи, бо не мав окулярів.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що проживає в квартирі АДРЕСА_7 цього ж будинку. На даний час підвали не співпадають з тією нумерацією, яка була при будівництві, у одних людей не має підвалів взагалі, інші мають побудовані підвали. Його мати колись доглядала за сусідом ОСОБА_7 , який 20 років тому подарував їй свій підвал № НОМЕР_1 . Цей підвал розміром 1 х 1,20, були дуже старі двері, він їх відновив і тримав там свої речі. Пізніше з хлопцями побудував підвал на руїнах і підвал №72 віддав Івановій. 200 грн., які ОСОБА_5 надала за підвал, віддав двірнику, щоб виніс з нього сміття.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України)

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення ( кладочки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02 березня 2004 року у справі за конституційним зверненням ОСОБА_8 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Згідно статті 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається з неподільного і загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно у спільній частковій власності. Відповідно до висновків, викладених у наведеному вище рішенні Конституційного Суду України, правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92) виключно законами України. Власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно ст. 382 ч. 2 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76, допоміжні приміщення житлового будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування квартири від 12 серпня 2009 року та витягом про державну реєстрацію прав № 28842153 від 31 січня 2011 року ( а.с.8-9).

Згідно довідки № 687 від 13 червня 2019 року, виданої головою ЖБК №17 ОСОБА_9 , підвалом, який закріплений за ОСОБА_1 , на даний час користується ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_4 (а.с.11).

Суду надано два витяги з протоколу №26 загальних зборів ЖБК№17 від 12.05.2019 р. з різним текстом рішення.

В одному витягу з протоколу загальних зборів ЖБК№17 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні підвальним приміщенням шляхом звільнення його від речей та передання ключів (а.с.12). Голова ЖБК №17 ОСОБА_9 пояснив, що рішення загальних зборів в такій редакції не приймалося.

В іншому витязі з протоколу загальних зборів ЖБК№17 зобов`язано ОСОБА_6 повернути підвал, яким володіє ОСОБА_2 , власнику квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 (а.с.27).

Голова ЖБК №17 ОСОБА_9 підтвердив, що саме таке рішення приймалося на загальних зборах ЖБК№17 на звернення ОСОБА_1 відносно підвалу.

Слід зазначити, що рішення загальних зборів ЖБК№17 не встановлює порядок користування підвалом №72.

В судовому засіданні встановлено, що рішення про закріплення підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_8 не приймалось, останні були самостійно розподілені між мешканцями будинку. За власниками квартир АДРЕСА_2 та № 63 підвальні приміщення закріплено не було. З 2008 року підвальним приміщенням №72 користується відповідачка.

Сторони у справі є співвласниками допоміжних приміщень у будинку АДРЕСА_8 .

Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями.

Сторони у справі є співвласниками допоміжних приміщень у будинку АДРЕСА_8 і між ними не досягнуто згоди щодо порядку користування допоміжним приміщенням - підвалом №72.

З такими позовними вимогами до співвласників про встановлення порядку користування підвальним приміщенням позивач не звертався.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Таким чином, суд прихордить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та достатніми доказами порушення відповідачкою його права на користування підвальним приміщенням АДРЕСА_1 , а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та ст. ст. 319, 321, 328, 369, 382, 391,396 ЦК України та керуючись ст.ст. 10-13, 76, 81, 141, 258-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житлово-будівельний кооператив № 17 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 12 грудня 2019 року.

СУДДЯ Л.В.ЯРЕМА