Справа № 196/388/19
№ провадження 2/196/278/2019
05 серпня 2019 року смт.Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої - судді Гудим О.М.
за участю секретаря - Шевченко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права власності на спадкове майно,
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 26.09.2016 року), який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (копія довідки Прядівської сільської ради Дніпропетровської області №36 від 10.10.2016 року).
На даний час вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька. Її батько ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_3 розірвали шлюб 30.04.1996 року, іншої дружини в нього не було.
Звернувшись до приватного нотаріуса Сало В.В., майно, яке належало її батькові, вона переоформила, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.
Також, ОСОБА_2 за життя після смерті своєї матері (її бабусі) ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняв спільним проживанням зі спадкодавцем, проте своїх спадкових прав не оформив.
Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, а саме:
- земельна ділянка площею 4,4800 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробнитцва, розташована на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.01.2002 року, в якому прізвище спадкодавця вказане як " ОСОБА_5 " замість вірного " ОСОБА_6 " та в самому документі не зазначений кадастровий номер земельної ділянки.
У зв`язку з розбіжностями в написанні прізвища спадкодавця в правовстановлюючих документах приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду.
Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1233, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та прохала їх задовольнити.
Представник відповідача - Царичанської селищної ради Дніпропетровської області Бойко Н.Г. в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.
Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Сінчук Л.М. в судовому засіданні пояснила, що дійсно в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку була допущені помилка в написанні прізвища власника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.
Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 26.09.2016 року), який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (копія довідки Прядівської сільської ради Дніпропетровської області №36 від 10.10.2016 року).
30 квітня 1996 року батьки позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шлюб розірвали, іншої сім`ї батько не мав (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 ).
Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька, інших спадкоємців за законом чи заповітом або які мають право на обов`язкову частку в спадщині немає.
Після смерті батька ОСОБА_2 позивач спадщину прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.
При цьому, ОСОБА_2 за життя після смерті своєї матері (бабусі позивача) ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняв спільним проживанням зі спадкодавцем, проте своїх спадкових прав не оформив.
Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, а саме:
- земельна ділянка площею 4,4800 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробнитцва, розташована на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.01.2002 року, в якому прізвище спадкодавця вказане як " ОСОБА_5 " замість вірного " ОСОБА_6 " та в самому документі не зазначений кадастровий номер земельної ділянки.
У зв`язку з розбіжностями в написанні прізвища спадкодавця в правовстановлюючих документах приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 (а.с.9).
Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджується письмовими доказами, що дійсно в Державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.01.2002 року допущена помилка в написанні прізвища власника та вказано " ОСОБА_7 " замість вірного " ОСОБА_4 ".
Отже, оцінивши надані та добуті докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що, при видачі Державного акту на право приватної власності на землю було дотримано всі вимоги діючого законодавства, а тому маються законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в частинні визнання Державного акту на право приватної власності на землю дійсним.
При цьому, відповідно до ст.1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог.
Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216, 1223, 1258, 1268 ЦК України, ст.ст.141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.01.2002 року, виданий на ім`я " ОСОБА_7 ", на земельну ділянку площею 4,4800 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою села Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , право власності на земельну ділянку площею 4,4800 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Прядівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 29.01.2002 року.
Судовий збір залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 09 серпня 2019 року.

Головуюча: О.М.ГУДИМ