ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/401/19Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/1185/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Костів Х.Ю.

сторін : представника позивачки ОСОБА_1

- ОСОБА_2

представника відповідача - Кушнір І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу № 605/401/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року ухваленого суддею Горуц Р.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Підгаєцька центральна районна лікарня" Підгаєцької районної ради про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства "Підгаєцька центральна районна лікарня" Підгаєцької районної ради про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що в червні 2019 року вона перебувала у черговій відпустці, яка закінчилась 01 липня 2019 року. Не маючи змоги особисто принести заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з одруженням, 29 червня 2019 року залишила її своїй матері, щоб вона передала заяву головному лікарю. 01 липня 2019 року вона також з Єгипту телефонувала до головного лікаря, однак він не хотів з нею розмовляти. Незважаючи на це профспілковий комітет прийняв рішення про надання згоди на її звільнення з посади лікаря-рентгенолога поліклінічного відділення. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки її відсутність на роботі протягом 5-ти днів не є прогулом, оскільки у зв`язку з одруженням мала право на надання відпустки без збереження заробітної плати. Заяву про надання відпустки вона своєчасно не подала, оскільки довідалась про поїздку в Єгипет, ввечері 29 червня 2019 року.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Підгаєцька центральна районна лікарня Підгаєцької районної ради про поновлення на роботі - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги про поновлення її на роботі. В обгрунтування вимог посилається на те, що суд при розгляді справи допустив невідповідність висновків викладених у рішенні та неправильно застосував норми матеріального права. Вказує на те, що мала право на відпустку без збереження заробітньої плати у зв`язку з одруженням. Її відсутність на роботі не була критичною для її роботи, оскільки вона працює всього на 0.25 ставки лікаря-рентгенолога, по півтора години в день і її функції завжди виконує інший лікар - рентгенолог. Нею були вжиті заходи щодо подання заяви за місцем роботи про надання їй відпустки, оскільки 1 липня 2019 року вона дзвонила директору відповідача з метою попросити надати їй відпустку, на що останній відмовився.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на викладені у ній доводи.

Представник відповідача заперечив апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає .

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу №45-к від 11 серпня 2015 року була прийнята у Підгаєцьку ЦРКЛ на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності Радіологія.

Наказом №5-к від 31 січня 2017 року позивач переведена на посаду лікаря-рентгенолога флюорографічного кабінету поліклінічного відділення.

Рішенням сесії Підгаєцької районної ради Тернопільської області за №357 від 27 червня 2019 року Підгаєцька центральна районна комунальна лікарня реорганізована шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство Підгаєцька центральна районна лікарня Підгаєцької районної ради з 03 липня 2019 року.

Позивачка була відсутня на робочому місці з 01 по 05 липня 2019 року.

09 липня 2019 року рішенням профспілкового комітету Підгаєцької районної організації профспілки працівників охорони здоров`я розглянуто питання про звільнення позивача з посади лікаря-рентгенолога поліклінічного відділення за прогул та надано згоду на її звільнення, що підтверджується витягом із протоколу засідання профспілкового комітету №7.

При вирішенні вищезазначеного питання профспілковим органом, на його засіданні була присутня позивачка ОСОБА_1

Наказом №04-к від 16 липня 2019 року "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 " позивача звільнено із посади лікаря-рентгенолога флюорографічного кабінету поліклінічного відділення за прогули без поважних причин за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (відсутність на робочому місці з 01 по 05 липня 2019 року).

Згідно довідки, виданої КНП "Підгаєцька центральна районна лікарня" Підгаєцької районної ради за вих. №133 від 11 вересня 2019 року ОСОБА_1 проведено виплату усіх належних їй сум при звільненні.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) за своєю правовою природою є грубим порушенням трудової дисципліни.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Частиною першою статті 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до положень трудового і процесуального законодавства саме роботодавець має довести відповідність звільнення працівника вимогам трудового законодавства.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Підставою для надання відпустки є відповідна заява особи, яка перебуває у трудових відносинах з підприємством.

Як встановлено судом, матеріали справи не містять заяви позивачки про надання відпустки і відповідного наказу про надання відпустки відповідач не видавав.

Отже, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, обґрунтовано виходив з того, що позивачка з 01 по 05 липня 2019 року була відсутня на робочому місці, в ці дні нею було допущено прогули без поважних причин, внаслідок чого її звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідач Комунальне некомерційне підприємство "Підгаєцька центральна районна лікарня" довела факт прогулів, вчинених позивачкою, що в силу положень пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є підставою для її звільнення.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову та не взяв до уваги вжиті нею заходи щодо подання заяви за місцем роботи про надання їй відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з одруженням колегія суддів не приймає до уваги як не обгрунтовані.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.84. КзПП України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України "Про відпустки", працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не подала відповідачу заяву про надання відпустки за власний рахунок в зв`язку з одруженням і була відсутня на роботі в період з 01 по 05 липня 2019 року без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєструвала шлюб в Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану 20 вересня 2018 року. Таїнство вінчання та святкування одруження відбулось 16 червня 2019 року.

З ваучера №1658269 від 26 червня 2019 року виданим ТОВ Джоін АП на ім`я позивачки та ОСОБА_5 вбачається, що туристична поїздка в Єгипет відбудеться з 30 червня по 07 липня 2019 року і її вартість становить 23469,40 грн.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що позивачка не подавала заяву про надання відпустки за власний рахунок в зв`язку з одруженням , про яке йому стало відомо тільки під час розгляду справи в суді першої інстанції .

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позивачем вчинено прогул без поважних причин протягом тривалого часу, а відтак відповідач мав право на застосування до позивача такого виду стягнення, як звільнення.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до не згоди з висновками суду першої інстанції та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 21жовтня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2019 року.

Головуючий: Г.М.Шевчук

Судді: М.В. Ходоровський

О.І. Ткач