Справа № 750/6229/19
№ провадження 2/738/400/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складі:

суддi - Волошиної Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Донець Г.В.,

представника позивача - Зазимко О.Г.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду м. Мена Чернiгiвської областi цивільну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_2 , третя особа - Чернігівський обласний центр зайнятості, про повернення грошових коштів в порядку регресу,

В С Т А H О В И В:

У червні 2019 року Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Менський районний центр зайнятості, про повернення грошових коштів в порядку регресу. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року було стягнуто з Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь Менського районного центру зайнятості матеріальну шкоду в розмірі 34399,87 грн. та 1762,00 грн. судового збору. Відповідно до положень статті 1191 ЦК України вказана сума матеріальної шкоди підлягає стягненню з відповідача, оскільки він, звертаючись 14 серпня 2015 року до Менського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, не повідомив центр зайнятості про наявний між ним та органом Пенсійного фонду України спір з приводу права останнього на призначення йому пенсії за вислугу років, що призвело до безпідставного отримання ним за один і той самий період допомоги по безробіттю та пенсії за вислугу років. Так, 29 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», рішенням управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області від 06 серпня 2015 року №879 йому було відмовлено в призначенні пенсії. 18 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною відмову в призначенні пенсії та просив зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області призначити йому пенсію за вислугу років. Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року, ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні адміністративного позову, а постановою Верховного Суду від 13 лютого 2018 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 28 липня 2015 року. Одночасно з оскарженням в судовому порядку відмови управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області у призначенні йому пенсії за вислугу років, ОСОБА_2 звернувся до Менського центру зайнятості, де перебуваючи на обліку як безробітний з 14 серпня 2015 року по 30 травня 2016 року отримав допомогу по безробіттю в розмірі 34399,87 грн. На виконання постанови Верховного Суду від 13 лютого 2018 року ОСОБА_2 було призначено пенсію за вислугу років з 28 липня 2015 року, за період з 01 липня 2015 року по 31 березня 2018 року виплачено пенсію у розмірі 44834,06 грн., у зв`язку з чим Менський районний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 34399,87 грн. і даний позов було задоволено, а тому помилково отримана відповідачем сума допомоги по безробіттю, виплачена внаслідок неповідомлення ним центру занятості про наявність у нього права на призначення пенсії за вислугу років, має бути стягнута на користь позивача.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2019 року у даній справі залучено в якості правонаступників позивача - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та третьої особи - Чернігівський обласний центр зайнятості.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому останній позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що при зверненні до Менського центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю ним були подані всі документи та надана інформація, необхідна для призначення вказаної допомоги. Під час перебування на обліку у центрі зайнятості він не отримував пенсію за вислугу років, оскільки рішенням управління Пенсійного фонду, яке він оскаржував у суді, йому було відмовлено в призначенні такої пенсії, і він не міг знати наперед чи буде його позов задоволено. Управління Пенсійного фонду прийняло рішення про виплату йому пенсії лише на виконання постанови Верховного Суду від 13 лютого 2018 року, в той час він вже не перебував на обліку в центрі зайнятості. Вважає, що саме протиправні дії управління Пенсійного фонду призвели до порушення його прав та до додаткових витрат центру зайнятості, сума яких була стягнута рішенням Господарського суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року з управління Пенсійного фонду на користь центру зайнятості.

Від третьої особи - Чернігівського обласного центру зайнятості до суду надійшли пояснення щодо позову, в яких останній зазначає, що твердження позивача про те, що неповідомлення ОСОБА_2 центру зайнятості про спір з органом Пенсійного фонду щодо наявності в нього права на призначення пенсії за вислугу років призвело до неврахування центром зайнятості даної обставини при наданні йому статусу безробітного та виплаті допомоги по безробіттю, є такими, що не відповідають нормам законодавства України про зайнятість населення. ОСОБА_2 перебував на обліку в Менському районному центрі зайнятості з 14 серпня 2015 року по 30 травня 2016 року. Реєстрація ОСОБА_2 в центрі зайнятості, як і призначення та виплата йому допомоги по безробіттю, мали законні підстави, оскільки рішенням управління Пенсійного Фонду України в Менському районі Чернігівської області від 06 серпня 2015 року №879 йому було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, інших передбачених законодавством доходів він не мав, а тому підстав для відмови в реєстрації в центрі зайнятості не було, незалежно від повідомлення ним про наявність судового спору з приводу призначення пенсії, який ніяким чином не впливає на надання статусу безробітного. На думку третьої особи, позивачем ототожнюються поняття «пенсія» та «спір щодо наявності права на призначення пенсії», які в правовому полі є несумісними поняттями.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини, зазначив, що при зверненні до центру зайнятості він надав правдиві відомості про те, що пенсію за вислугу років він не отримував.

Представник третьої особи - Чернігівського обласного центру зайнятості, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в поясненнях наданих до суду просив розглянути справу без його участі.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позозу, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини 1 статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляду і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 14 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Менського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в якій повідомив про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує (а.с.9).

Згідно з довідкою Менського районного центру зайнятості №02/616 від 10 травня 2018 року, ОСОБА_2 з 14 серпня 2015 року по 30 травня 2016 року був зареєстрований та перебував на обліку як безробітний в Менському РЦЗ та отримував допомогу по безробіттю, сукупний розмір якої за вказаний період становить 34399,87 грн. (а.с.11).

30 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Менського районного центру зайнятості із заявою про припинення реєстрації з 30 травня 2016 року у зв`язку з відмовою від послуг служби зайнятості та самостійним його працевлаштуванням (а.с.10).

29 липня 2015 року ОСОБА_2 звертався до управління Пенсійного фонду України в Менському районі із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с.7).

06 серпня 2015 року управлінням Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, дану відмову він оскаржив до суду.

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року, ОСОБА_2 відмовлено в задоволені позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2018 року постанову Менського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року скасовано, адміністративний позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та зобов`язано призначити пенсію за вислугу років з 28 липня 2015 року.

На виконання постанови Верховного Суду від 13 лютого 2018 року ОСОБА_2 з 28 липня 2015 року по 31 березня 2018 року була нарахована та виплачена пенсія за вислугу років у сукупному розмірі 44837,06 грн. (а.с.8).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року позовні вимоги Менського районного центру зайнятості до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про стягнення 34399,87 грн. матеріальної шкоди задоволено, стягнуто з Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь Менського районного центру зайнятості 34399,87 грн. матеріальної шкоди та 1762,00 судового збору (а.с.12-14).

На виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України сплатило Чернігівському обласному центру зайнятості 34399, 87 грн. матеріальної шкоди та 1762,00 грн. судового збору (платіжне доручення №104 від 14 лютого 2019 року).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу як до винної особи у заподіянні шкоди з підстав, визначених статтею 1191 ЦК України, посилаючись на те, що ОСОБА_2 , звертаючись 14 серпня 2015 року до Менського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного не повідомив центр зайнятості про наявний між ним та органом Пенсійного фонду України спір з приводу права останнього на призначення йому пенсії за вислугу років, що призвело до безпідставного отримання відповідачем за один і той самий період допомоги по безробіттю та пенсії за вислугу років

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітним є особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом першим частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом 13 частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років.

Положеннями пункту 7 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі

призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Відповідно до частини третьої статті 44 вказаного закону відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

На момент звернення до Менського районного центру зайнятості ОСОБА_2 не отримував пенсії за вислугу років, про що він і зазначив у заяві про надання статусу безробітного від 14 серпня 2015 року.

В період отримання ОСОБА_2 від Менського районного центру зайнятості допомоги по безробіттю в розмірі 34399,87 грн. він мав статус безробітного і отримував ці кошти як безробітний відповідно до законодавства України про зайнятість населення, а тому вина ОСОБА_2 у заподіянні збитків позивачу відсутня, оскільки йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років Управлінням Пенсійного Фонду України в Менському районі Чернігівської області, ця відмова постановою Верховного Суду від 13 лютого 2018 року визнана протиправною, пенсія відповідачу була призначена та виплачена з 28 липня 2015 року саме на виконання вказаної постанови Верховного Суду.

Виконання позивачем рішення Господарського суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року про стягнення на користь Менського районного центру зайнятості 34399,87 грн., які отримував ОСОБА_2 (допомога по безробіттю) в період з 14 серпня 2015 року по 30 травня 2015 року, не є підставою для відшкодування шкоди в порядку регресу з ОСОБА_2 , оскільки ці кошти були стягнуті з Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України як додаткові витрати, понесені Менським районним центром зайнятості, в зв`язку з незаконними діями органу Пенсійного фонду, така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б центром зайнятості у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративний справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 23 серпня 2018 року, яке має преюдиційне значення, встановлено, що саме внаслідок неправомірних дій Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, ОСОБА_2 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а Центр зайнятості безпідставно здійснив йому виплату допомоги по безробіттю, як особі, яка не має будь-яких доходів за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконними діями Пенсійного фонду та понесеними центром зайнятості збитками.

За таких обставин, доводи представника позивача про те, що виплата допомоги по безробіттю районним центром зайнятості була здійснена з вини відповідача, зокрема, внаслідок неповідомлення останнім інформації про наявний спір між ним та управлінням Пенсійного фонду з приводу призначення йому пенсії, є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам законодавства України про зайнятість населення.

Керуючись ст. 1191 Цивільного кодексу України, статтями 43, 44 Закону України «Про зайнятість населення», статтями 12,13, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_2 , третя особа - Чернігівський обласний центр зайнятості, про повернення грошових коштів в порядку регресу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України, місцезнаходження: вул. П`ятницька, 83а, м. Чернігів, індекс 14005, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 21390940.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Третя особа: Чернігівський обласний центр зайнятості, місцезнаходження: вул. Коцюбинського, 40 м. Чернігів, індекс 14000, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 03491464.

Повний текст рішення складено 13 серпня 2019 року

Суддя Н.В.Волошина