САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2048/18
Провадження №2-п/726/8/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , право власності на який вона набула на підставі договору купівлі продажу від 14.10.2003 року. Зазначає, що у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , однак фактично вони там не проживають тривалий час, місце їхнього фактичного поживання не відоме.

На основі зазначеного, просить, визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .

Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням просить залишити без розгляду, позов в іншій частині підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги щодо визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням не визнає, просить відмовити в цій частині позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 14.10.2003 року позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1770590 від 20.10.2003 року.

Згідно довідки виданої ПП «Садгора-Сервіс» м. Чернівці № 4531 від 03.09.2018 року у квартирі АДРЕСА_1 серед інших, зареєстровані ОСОБА_2 син власника та ОСОБА_3 колишній чоловік власника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 12.11.1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 03.10.2012 року розірвано, що підтверджується відмітками в паспорті позивачки.

Статтею 22 КпШС України, в редакції, чинній на момент набуття позивачем права власності на спірну квартиру, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, а тому відповідач ОСОБА_3 не втратив право власності на вказану квартиру в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

Отже, зазначені позивачкою обставини про те, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 понад 1 рік, не свідчать про відмову ОСОБА_3 від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №647/1683/15-ц.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 , син позивачки, без поважних причин більше року не проживає за місцем своєї реєстрації, не бере участі у витратах по утриманню квартири та між ним і позивачкою по справі не було ніякої домовленості щодо користування квартирою.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла за законом.

За таких умов, відповідач ОСОБА_2 , являється таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 16, 319, 321, 346, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 259-265, 268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. А. Асташев