Номер справи 623/1244/19
Номер провадження 2/623/437/2019
РІШЕННЯ

іменем України

12 грудня 2019 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря судового засідання: Ноль С.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Мица ОСОБА_2 В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в місті Ізюмі справу № 623/1244/19 за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в:

27 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить суд визнати недійсним договір ( без номера) , укладений 16.05.2016 між фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову позивач вказує, що у вересні 2018 року ФОП ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до позивача про стягнення збитків за невиконання умов договору підряду, який було укладено між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 у квітні 2017 року. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.10.2018 року позовну заяву ФОП ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2462/18.З матеріалів справи № 922/2464/18 вбачається, що одним з доказів, на який ФОП ОСОБА_4 посилається, як на підставу своїх вимог до ФОП ОСОБА_3 про стягнення збитків є договір від 16 травня 2016 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5

16 травня 2016 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов`язався надати ФОП ОСОБА_4 послуги та виконати комплекс робіт, які опосередковано стосуються комп`ютерного програмування. Позивач вважає, що наявні законні та обґрунтовані підстави, аби визнати оспорюваний договір недійсним у судовому порядку. Так, в діях відповідачів при підписанні договору був наявний умисел щодо укладання саме фіктивного договору, оскільки внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву. ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на момент укладення оспорюваного договору перебували у трудових відносинах. Зазначений факт беззаперечно свідчить про наявність певної майнової залежності, а також про існування стійкого фінансового впливу ФОП ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , які могли вплинути на добровільність останнього укладати будь які договори. Також позивач вказує на те, що беззаперечною є зацікавленість відповідачів в укладенні будь яких правочинів, які прямо або опосередковано будуть сприяти отриманню додаткової матеріальної вигоди для комерційної структури у якій вони працюють. Саме тому позивач вважає, що укладаючи оспорюваний договір, відповідачі навіть не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених оспорюваним правочином, а їх дії були направлені на фіктивне створення цивільних прав і обов`язків метою пред`явлення вимог майнового характеру до позивача у судовому порядку, зокрема про це свідчить тривале невиконання відповідачами жодних дій,спрямованих на виконання оспорюваного договору. Договір між відповідачами передбачає готівковий розрахунок, що становить під сумнів дійсні наміри та очікувані правові наслідки за договором, оскільки за таких умов відповідач ФОП ОСОБА_4 повинен мати не лише документи, що підтверджують передання коштів власному співробітнику, а розрахункові документи про перерахування податків (зборів) до Державного бюджету України та документи податкової звітності, в яких відображається факт виплати ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_5 винагороди за оспорюваним договором цивільно правового характеру, а також факт утримання податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5% в якості податкового агента. Договір укладений між відповідачами містить ряд принципових змістовних суперечностей ( п.5.2, п.3.1, п.2.1.2), що свідчить про те, що оспорюваний договір ймовірно складався поспіхом, без особливої уваги на порушення логічних та лігвістиних зв`язків, і вочевидь не з метою отримання бажаного результату у сфері комп`ютерного програмування. Таким чином, відповідачі свідомо і умисно приховували дійсні наміри свого правочину та заздалегідь не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених оспорюваним договором, а переслідували мету введення в оману невизначене коло третіх осіб щодо його дійсного змісту задля пред`явлення вимог майнового характеру до позивача у судовому порядку, про що свідчить свідоме та тривале невиконання зобов`язань за оспорюваним договором.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_6 В. ОСОБА_7 ., Мица ОСОБА_8 .В. надав пояснення щодо платіжних документів про оплату договору та акту приймання передачі виконаних робіт за договором, вказує що спірний договір б/н від 16.05.2016 року з фізичною особою ОСОБА_5 на сумі 30000,00 грн. був укладений у низці із семи договорів, у результаті виконання яких програмне забезпечення, розробку якого мав здійснити ФОП ОСОБА_3 на замовлення ФОП ОСОБА_4 , могло бути повноцінно використано у господарській діяльності ФОП ОСОБА_4 . Разом з тим ОСОБА_3 своїх зобов`язань з розробки та впровадження у господарську діяльність ФОП ОСОБА_4 відповідного програмного забезпечення не виконав, що однозначно встановлено рішенням Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 року у справі № 922/1104/17, яке у встановленому порядку набрало законної сили. Отже в наслідок порушень договірних зобов`язань з боку ФОП ОСОБА_3 повне та належне виконання умов спірного договору між відповідачами не могло бути здійснене без вини сторін. Однак ця обставина відповідно до п.5.2 спірного договору не звільняє ФОП ОСОБА_4 від відповідальності за спірним договором, що також чітко вказано у рішенні Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 року у справі № 922/1104/17. Отже,надати суду будь який документ ( у тому числі акт приймання передачі), який би фіксував виконання робіт за спірним договором, немає можливості. Щодо оплати сум за спірним договором ФОП ОСОБА_4 просить суд взяти до уваги,що спірний договір є одним з комплексу семи договорів, які б мали забезпечити повноцінне використання у господарській діяльності ФОП ОСОБА_4 ,що його повинен був розробити ФОП ОСОБА_3 і загальна сума усіх цих договорів сягає 370000,00 грн, що є значною сумою для ФОП ОСОБА_4 . Зважаючи на це, ФОП ОСОБА_4 протягом тривалого часу веде переговори з кредиторами за усіма вказаними договорами (у тому числі й з ОСОБА_5 ) щодо розстрочення платежів. До цього часу платежі за спірним договором ФОП ОСОБА_4 не здійснювались, однак кредитори чітко визнали свою позицію щодо того , що вказані борги можуть бути розстрочені,але прощені не будуть. ФОП ОСОБА_4 просить суд взяти до уваги, що податковий розрахунок за формою 1-ДФ подається лише на нарахований розмір винагороди за цивільно правовим договором. Так само і сплата податку на доходи фізичних осіб здійснюється з доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно правового обороту ( п.164.2.2 ст. 164 Податкового кодексу України). Разом з тим, згідно положень п. 3.2 спірного договору оплата проводиться одноразово в повному обсязі після підписання акту приймання передачі виконаних робіт. Однак при цьому згідно п.5.2 спірного договору невиконання контрагентами ФОП ОСОБА_4 (у тому числі - відповідними програмістами) умов укладених з ними договорів не звільняє ФОП ОСОБА_4 від відповідальності за спірним договором. Отже, оскільки переговори між відповідачами щодо того, за яким саме графіком буде виплачено винагороду за спірним договором, тривають, то така винагорода в обліку ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 ще не нарахована, але буде нарахована та виплачена у відповідні періоди, як тільки відповідачами буде погоджено графік виплати за спірним договором. Отже ,надати податкові розрахунки та докази сплати податку на доходи фізичних осіб за спірним договором на разі немає можливості, адже строк подання таких розрахунків та сплати податку ще не настав.

Відповідач ОСОБА_5 , в судовому засідання підримав поянення предстаника ОСОБА_4 , а також пояснив, що ним виконувались роботи з автоматизації складів ФОП ОСОБА_4 ФОП Сартинський робив розробку програми для автоматизації складів ,а в ОСОБА_5 провіряв результати, запроваджував їх в дію та в телефонному режимі вказував ФОП Сартинському на виявлені недоліки в програми, які треба допрацювати або усунути. Ця роботи проводилась ним до жовтня місяця 2016 року, доки всі результати роботи безпричинно забрав ФОП Сартинський. Актів виконаних робіт не було, гроші не отримував, оскільки ФОП Сартинський не виконав укладеного між ним та ФОП ОСОБА_4 та не повернув аванс виплачений за виконання вказаного договору. Позов відповідач не визнав в повному обсязі. В подальшому ОСОБА_5 в судове засідання не з`являвся.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Отже, за положеннями зазначеної норми фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків і характеризується такими рисами: сторони вчиняють правочин для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

За фіктивним правочином сторони не вчиняють жодних дій на виконання фіктивного правочину, оскільки ознака вчинення правочину для вигляду має бути властива діям усіх сторін правочину.

Само по собі невиконання правочину не робить його фіктивним, а тому позивач, який звертається з вимогою має довести відсутність у обох учасників правочину наміру створити юридичні наслідки цього правочину

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути визнаний фіктивним.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, від 24 лютого 2016р. по справі № 6-50цс16 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що 16 травня 2016 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір без номера відповідно до якого ОСОБА_5 зобов`язався надати ФОП ОСОБА_4 послуги та виконати комплекс робіт, які опосередковано стосуються комп`ютерного програмування. А ФОП ОСОБА_4 зобов`язався заплатити ОСОБА_5 винагороду у розмірі 30000,00 грн, але відповідачі при укладенні договору не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених оспорюваним правочиним, а їх дії були направлені на фіктивне створення цивільних прав і обов`язків, з метою пред`явлення майнових вимог до позивача у судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом позивач не надав суду доказів того, яким чином спірний договір укладений між відповідачами у справі може вплинути на порушення його прав та інтересів, а так само не довів фіктивності оспарюваного договору.

Матеріали справи містять копію рішення Господарського суду Харківської області від 25 квітня 2017 року у справі № 922/1104/17 згідно якого з ФОП ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_4 стягнути 415462,00 грн. повернення авансу та розірваного договір підряду з розроблення комплексного програмного продукту системи обліку господарської ( торгової) діяльності на базі платформи « Підприємство».

При цьому, у відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77,81, 141,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

ВідмовитиФізичні особі підприємцю ОСОБА_3 у задоволенні позову до Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним.

Судові витрати залишити за позивачем.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду Т.Д. Бєссонова