П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„10" грудня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 265/2157/19

Номер провадження 22-ц/804/3062/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В.

учасники справи :

позивач - АТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2019 року головуючого судді Гноєвого С.С. із складанням повного тексту судового рішення 18 вересня 2019 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 16 листопада 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту ,банк керується п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідач ОСОБА_1 надав свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. Відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 28 лютого 2019 року має заборгованість у сумі 37342,93 грн., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту - 5 580,78 грн., по процентам за користування кредитом - 28 207,72 грн., за комісією та пенею - 1 300 грн., а також штрафу (фіксована частина) у сумі 500 грн., та штрафу (процентна складова) у сумі 1 754, 43 грн., яку просив стягнути з ОСОБА_1 та сплачений судовий збір в сумі 1921 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2012 року станом на 28 лютого 2019 року у розмірі 5 580,78 грн., судовий збір в сумі 287,09 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін. Скарга мотивована тим, що суд безпідставно послався на судову практику Верховного Суду, яка не може бути доказом у справі. Застосовуючи висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові № 342/180/17 від 03 липня 2019, судом не звернуто увагу, що він зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін. Судом залишено поза увагою, що відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає у тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до них, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач, підписуючи анкету-заяву від 16 листопада 2012 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Судом проігноровано принцип платності кредитного договору, що наносить істотну шкоду всім споживачам банківських послуг та банку.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги ,так як він Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» ,згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування, не підписував, та суд правильно встановив про відсутність підтвердження того,що ці Умови та правила були додатком до підписаної ним анкети-заяви. Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» не містить його підпису як позичальника,та не датований як документ. Пам*ятка клієнта ним не підписувалась,що підтверджує відсутність відносин кредитування. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін .

У судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» не з*явився,належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи (а.с.97-98). Представником АТ КБ « ПриватБанк» Шишеловою Н.В. надано клопотання про підтримання апеляційної скарги та про можливість розгляду справи за її відсутністю .

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині стягнення суми боргу за тілом кредиту,в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії, суми штрафів (фіксованої частини та процентної складової) ніким із сторін не оскаржується, тому апеляційним судом законність та обґрунтованість рішення у вказаній частині не перевіряється .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 28 207,72 грн., апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 16 листопада 2012 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 8) і отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Банк виконав зобов*язання, надавши відповідачу кредит.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_1 порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, у зв*язку з чим відповідач станом на 28 лютого 2019 року виникла заборгованість у розмірі 37 342,93 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 580,78 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 28 207,72 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1 300 грн., а також штрафу (фіксована частина) у сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) у сумі 1 754,43 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатньо доказів, які б свідчили про те, що відповідач підписав Умови та правила надання банківських послуг і погодився з умовами кредитування в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами.

З вказаним висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції .

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду , в частині відмови банку в позові про стягнення процентів за користування кредитними коштами, відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи , підставою позову АТ КБ «ПриватБанк» зазначено невиконання кредитних зобов*язань відповідачем, що пов*язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов*язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв*язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які обгрунтовано врахував суд першої інстанції.

АТ КБ «ПриватБанк», пред*являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім кредиту, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом.

На підтвердження права вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, банк посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ « ПриватБанк» , а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того,суд зазначив,що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, а також домовленості сторін у анкеті-заяві про сплату відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення процентів .

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, в частині, що переглядається в апеляційному порядку, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам позивача і зібраним у справі доказам.

У відповідності з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, під час розгляду справ з наведеними фактичними обставинами, банки на підтвердження тих чи інших умов кредитування повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Отже, за відсутності достатніх та достовірних доказів щодо умов кредитного договору в частині оплати користувачем банківських послуг процентів, суд першої інстанції, оцінивши представлені докази, дійшов правильного висновку про відмову у стягненні заборгованості по процентам в розмірі 28 207,72 грн. за період з 31 січня 2014 року по 28 лютого 2019 року (а.с.5-7).

Посилання в апеляційній скарзі на порушення основоположних норм банківського кредитування, у зв`язку з відмовою у позові про стягнення заборгованості по процентам, є безпідставними.

Так, загальними засадами (принципами) судочинства, крім іншого, є верховенство права, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін, диспозитивність та пропорційність (ст.2 ЦПК України).

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінивши надані позивачем письмові докази суд не знайшов підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по процентам, навівши в рішенні відповідні аргументи для відхилення вимог банку.

Доводи апеляційної скарги , не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

При перегляді справи за апеляційною скаргою апеляційний суд ,відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України , врахував постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19 , від 02 жовтня 2019 року справа № № 214/2507/16-ц провадження № 61-6219св19.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення .

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2019 року .

Судді: