ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/3004/18

провадження № 22-ц/4809/1028/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.04.2019 року, суддя Павелко І.Л., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького національного медичного університету про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Донецького національного медичного університету про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки розрахунку по виплаті заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 27 січня 2017 року працювала на посаді провідного фахівця Міжнародного навчального центру Донецького національного медичного університету у м. Кропивницькому.

Відповідно до наказу в.о. ректора університету від 13.04.2018 року № 04/19/1-З 19 квітня 2018 року, позивача було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення, став наказ №31 від 05.02.2018 року - про скорочення чисельності і штату працівників університету , відповідно до доповідної записка проректора з економіки та АГР Попадинця О.О. та економічного обґрунтування планово-економічного відділу у зв`язку із відсутністю іноземних студентів бажаючих навчатися в Міжнародному навчальному центрі Донецького національного медичного університету (м. Кропивницький). Зазначеним наказом було виключено структурний підрозділ з усіма робочими місцями та посадами зі штатного розпису у кількості 7,75 штатних одиниць, а працівників, які займають зазначені посади, повідомлено про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату.

Вважає, що фактично відбулась «прихована» ліквідація, скорочення всього структурного підрозділу без законних на те підстав, адже відповідно до п.6 ч.1розділу V Статуту, рішення про утворення, реорганізацію та ліквідацію структурних підрозділів ухвалює за поданням ректора Університету - Вчена рада Університету.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Позивач зазначив, що зазначені дії в. о. ректора виконані не були.

Голова профкому , Верзілов С.М. дізнався про скорочення структурного підрозділу після телефонних дзвінків працівників центру після того, як вони отримали листи від адміністрації з повідомленням про те, що працівники які підпадають під скорочення начебто, за відповіддю первинної профспілкової організації працівників університету №3 від 17.07.2017, не є членами первинної профспілкової організації, що діє в установі, а отже, отримання попередньої згоди, щодо розірвання трудового договору за п.1 ст. 40 КЗПП України адміністрації університету не потрібно.

Розпорядження повідомити профком про майбутнє скорочення чисельності і штату міститься в наказі про скорочення чисельності і штату працівників від 05.02.2018 року №31.

Позивач зазначила, що була членом первинної профспілкової організації працівників університету.

13 березня 2018 року вона отримала запрошення профспілкового комітету ДНМУ №6 від 12 березня 2018 року взяти участь у засіданні профспілкового комітету у м. Краматорську 16 березня 2018 року, а згодом й Витяги з протоколів за №8 від 16 березня 2018 року та №9 від 20 березня 2018 року.

Із протоколів вбачається, що профспілка розглядала питання погодження звільнення працівників, вже після того, як були підписанні накази про вивільнення посад і скорочення штату.

Згідно з вимогами статті 49 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Вказує, що серед запропонованих вакансій, у листі від 09.02.2018 року №266/1 було запропоновано лише посади двірника, прибиральника службових приміщень та коменданту.

Крім того, при звільненні з нею не було здійснено розрахунок по заробітній платі.

Просила суд, з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, визнати незаконним та скасувати накази №31 від 05.02.2018 року «Про скорочення чисельності і штату працівників», № 04/19/1-З від 13.04.2018 року «Про припинення трудового договору», поновити ОСОБА_1 на роботі в Донецькому національному медичному університеті на посаді провідного фахівця Міжнародного навчального центру, стягнути з Донецького національного медичного університету на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8 052,40 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 1089,66 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.04.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначено, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини справи не перевірив належним чином докази надані на підтвердження позову , зокрема, не прийняв до уваги, що рішення про скорочення підрозділу університету прийняті ректором ДНМУ одноособово, ще до того, як вчена рада університету розглядала зазначене питання . Зазначено , що оскільки було порушено порядок ліквідації МНЦ ДНМУ то відповідно всі подальші рішення з даного питання, у тому числі звільнення через скорочення, є неправомірними. Крім того, адміністрація ДНМУ відповідно до законодавства не повідомляла профспілку про майбутнє скорочення працівників.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.05.2019 року відкрито провадження у справі..

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.05.2019 року справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від Донецького національного медичного університету, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги та зазначається , що звільнення позивача відбулося із додержанням приписів трудового законодавства після отримання згоди Вченої ради університету та профспілкового комітету ДНМУ, позивач під особистий підпис була повідомлена про звільнення. Крім того, одночасно з листом про звільнення позивачу були запропоновані вакантні посади, що відповідають її освіті та досвіду роботи. При звільненні виплачена вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку та заробітна плата, видана на руки трудова книжка.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 27 січня 2017 року працювала на посаді провідного фахівця Міжнародного навчального центру Донецького національного медичного університету у м. Кропивницький.

Відповідно до статуту Донецького національного медичного університету (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 6 лютого 2016 року № 80 , Міжнародний навчальній центр є основним структурним підрозділом Університету.

Проректором по економіці та АГР на ім`я ректора надійшла доповідна записка про можливість закриття Міжнародного навчального центру (надалі МНЦ), оскільки центр не здійснює навчання іноземних студенті, в зв`язку із відсутністю бажаючих навчатися в центрі.

Згідно економічного аналізу начальника планово - фінансового відділу, доцільності роботи міжнародного навчального центру зазначено, що в жовтні-грудні 2017 р. доходу від діяльності зазначеного центру не отримано. Більш того зроблено висновок що за період діяльності МНЦ отримано збиток в сумі 60 554,87 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що питання доцільності подальшої роботи МНЦ було винесено на розгляд Вченої Ради університету, яка 27.02.2018 року надала згоду на виключення із штатного розпису структурний підрозділ Міжнародний навчальний центр та скорочення посад, а також подальшого внесення змін до статуту університету (а.с.85).

Керуючись зазначеними документами та приписами КЗпП України, ректором був підписаний наказ №31 від 05.02.2018 року про скорочення чисельності і штату працівників. Згідно якому до штатного розпису ДНМУ вносяться зміни ідо до виключення структурного підрозділу Міжнародний навчальний центр та скорочення посад.

Позивач, яка станом на лютий 2018 року, обіймала посаду провідного фахівця, підпала під звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників в порядну п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач листом №265/1 від 09.02.2018 року під особистий підпис 19.02.2018 року була повідомлена про звільнення.

Одночасно з листом про звільнення позивачу були запропоновані вакантні посади, що відповідають її освіті та досвіду роботи, лист №266/1 від 09.02.2018 року з яким ОСОБА_1 була ознайомлена 19.02.2018 року під особистий підпис.

Позивач від запропонованого працевлаштування відмовилась, з моменту вручення листа №266/1 і до моменту звільнення на ім`я ректора університету від позивача не надходило заяви про бажання продовжити роботу на одній із запропонованих посад.

На запит начальника відділу кадрів, голова профспілки ДНМУ надав відповідь - лист №3 від 14.02.2018 pоку, якою підтвердив, що ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації працівників університету з 15.03.2017 року.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 є членом ПК ДНМУ та на виконання приписів ст, 43 КЗпПУ адміністрація університету звернулася до ПК ДНМУ із поданням, лист №441 від 05.03.2018 pоку , щодо отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 , та повідомлено про вакантні посади що були запропоновані позивачу.

20 березня 2018 року профкомом первинної профспілкової організації працівників ДНМУ надано згоду адміністрації університету на звільнення ОСОБА_1 в порядку п.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до отриманої згоди профспілкового комітету

університету та згоди Вченої ради університету ректором було підписано наказ №04/19/1- з від 13.04.2018 р. за яким провідний фахівець Міжнародного навчального центру ОСОБА_1 19.04.2018 р. була звільнена у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпПУ, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (ст.44 КЗпПУ) та компенсація за невикористану щорічну відпустку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 з підстав п.1 ст.40 КЗпПУ здійснено за приписами трудового законодавства України. Позивач була попереджена за два місяці до звільнення, їй було запропоновано працевлаштування на вакантні посади, що відповідають її освіті та кваліфікації. Питання скорочення МНЦ було розглянуто та погоджено Вченою радою університету. Адміністрацією була отримана згода профспілкового комітету. При звільненні виплачена вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку та заробітна плата.

Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача зроблена виплата в сумі 1315,76 грн., що підтверджується відомістю №1248 від 24.05.2018 року, розрахунок зроблено за 9 днів затримки виплати розрахунку при звільненні.

Стосовно не внесення позивачем в трудову книжку запису щодо перейменування університету, суд зазначив, що ця обставина не є підставою для поновлення на роботі.

Суд апеляційної інстанції погодився частково з доводами викладеними в апеляційній скарзі і дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права .

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є поновлення на роботі позивача у зв`язку з незаконим звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Предметом розгляду в апеляційному провадженні є доводи викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно з частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України підприємство, установа, організація (далі - підприємство), тобто роботодавець, має право самостійно визначати організаційну структуру, а також встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Отже, за певних обставин роботодавець може змінювати чисельність або штат працівників скороченням.

Якщо ліквідується окремий підрозділ підприємства або якесь виробництво, а саме підприємство з рештою підрозділів залишається працювати, не може йтися про звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства, оскільки така ліквідація не відбувається. У цьому разі йдеться про скорочення чисельності або штату працівників.

Чисельність працівників - це списковий склад працівників, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Скорочення чисельності працівників і скорочення штату підприємства - поняття не тотожні.

Таким чином, зі скороченням чисельності майже завжди відбувається скорочення штату, оскільки зміна чисельності працівників відповідно відображається у штатному розписі. А при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитися, а подеколи навіть збільшитися, якщо, скажімо, одночасно із скороченням до штатного розпису вводять нові посади.

Якщо роботодавець вирішив ліквідувати певний структурний підрозділ підприємства чи його реорганізувати, він повинен скласти техніко-економічне обґрунтування причин проведення таких змін, оскільки при цьому завжди відбувається вивільнення працівників.

Право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення.

Факт скорочення чисельності або штату може підтверджуватися :

·рішенням роботодавця (скажімо, рішенням зборів засновників) про скорочення;

·копіями наказів про заходи щодо скорочення чисельності або штату працівників;

·витягами із штатного розпису (до й після звільнення працівників);

·відомостями про зменшення фонду оплати праці (якщо воно відбувалося);

·іншими документами, що свідчать про належне виконання роботодавцем процедури звільнення (як-от: повідомлення, що його направляють виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представникові) про заплановане скорочення; рішення комісії (якщо таку створено для визначення переважного права на залишення на роботі); повідомлення працівника про звільнення за його підписом, а також письмова пропозиція йому іншої роботи; наказ про звільнення тощо).

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, але наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури суд зобов`язаний перевірити обов`язково.

Згідно з абзацом першим пункту 19 Постанови № 9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи справді у відповідача відбувалися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників , чи додержав роботодавець норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що роботодавець не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому підприємстві, чи не мав вивільнюваний працівник переважного права на залишення на роботі та чи попереджували його за два місяці про наступне вивільнення.

Виходячи з норм законодавства звільнення працівників у зв`язку із скороченням чисельності або штату може вважатися законним, якщо:

· скорочення чисельності або штату працівників справді відбувалося;

· роботодавець:

· дотримав норм законодавства щодо вивільнення працівників, відповідні дії належно задокументовано;

· врахував переважне право на залишення працівника на роботі;

· запропонував працівникові перейти на іншу роботу на тому самому підприємстві;

· надав працівникові гарантії, передбачені законодавством;

· отримав згоду від профспілкового органу (профспілкового представника) на звільнення працівника.

З матеріалів справи вбачажться, що вВідповідно до Статуту Донецького національного медичного університету (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 6 лютого 2016 року № 80, Міжнародний навчальній центр є основним структурним підрозділом Університету.

Відповідно до Положення про міжнародний навчальний центр Донецького національного медичного університету з правом підготовки іноземних громадян для вступу до вищих навчальних закладів України, затвердженого рішенням Вченої ради ДНМУ від 30 серпня 2016 року, протокол №1, та введеного в дію наказом ректора від 02.09.2016, № 404/1, міжнародний навчальний центр (далі -МНЦ) з правом підготовки іноземних громадян до вступу до вищих навчальних закладів є основним організаційним і навчально-виховним структурним підрозділом Донецького національного медичного університету, що здійснює переддипломну підготовку іноземних громадян для вступу до вищих навчальних закладів України на підготовчому відділенні з денною формою навчання.

Відповідно до п.п.6,16 частини 1 розділу V Статуту Донецького національного медичного університету (нова редакція) Вчена рада університету ухвалює за поданням ректора університету рішення про утворення, реорганізацію та ліквідацію структурних підрозділів.

Рішення вченої ради Університету вводиться в дію наказом ректора Університету.

Відповідно до п. п. 1.7.9 розділу VI Статуту Донецького національного медичного університету (нова редакція) ректор університету вирішує питання діяльності університету, затверджує його структуру і подає на затвердження до МОЗ України штатний розпис, затверджує рішення Вченої ради університету , приймає на роботу та звільняє працівників університету.

Відповідно до розділу Х Статуту Донецького національного медичного університету (нова редакція) : зміни та доповнення до Статуту вносяться за поданням Вченої ради Університету, конференцією трудового колективу Університету та затверджуються в установленому порядку . Зміни та доповнення до Статуту затверджуються і погоджуються у тому самому порядку , що і сам Статут. Статут набирає чинності з моменту його державної реєстрації відповідно до чинного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_1 з 27 січня 2017 року працювала на посаді провідного фахівця Міжнародного навчального центру Донецького національного медичного університету у м. Кропивницький.

Проректором по економіці та АГР на ім`я виконуючого обов`язки ректора надійшла доповідна записка про можливість закриття Міжнародного навчального центру (надалі МНЦ), оскільки центр не здійснює навчання іноземних студенті, в зв`язку із відсутністю бажаючих навчатися в центрі.

З витягу протоколу засідання Вченої ради Донецького національного медичного університету від 27.02.2018 року №5 в порядок денний засідання внесено питання про виключення із штатного розпису структурного підрозділу Міжнародний навчальний центр та скорочення посад.

По результатам розгляду зазначеного питання Вченою Радою університету, вирішено надати згоду на виключення із штатного розпису структурний підрозділ - Міжнародний навчальний центр та скорочення посад, а також подальшого внесення змін до статуту університету (а.с.85).

Відповідно до наказу виконуючого обов`язки ректора П.Г. Кондратенко від 05.02.2018 року №31( про скорочення чисельності і штату працівників) начальнику планового-фінансового відділу Марчук К.А. запропоновано внести зміни до штатного розпису Донецького національного медичного університету, а саме виключити з 01.04.2018 р із штатного розпису структурний підрозділ - Міжнародний навчальний центр та скоротити посади, керівника, заступника керівника, провідного фахівця, викладачів. Також зазначені процедурні питання які необхідно виконати у зв`язку із виключенням із штатного розпису Міжнародного навчального центру.

Позивач, яка станом на лютий 2018 року, обіймала посаду провідного фахівця, підпала під звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників в порядну п. 1 ст. 40 КЗпП України.

20 березня 2018 року профкомом первинної профспілкової організації працівників ДНМУ надано згоду адміністрації університету на звільнення ОСОБА_1. в порядку п.1 ст. 40 КЗпПУ.

Відповідно до наказу в.о. ректора від 13.04.2018 року № 04/19/1-3 19 квітня 2018 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (ст.44 КЗпПУ) та компенсація за невикористану щорічну відпустку.

Під час розгляду апеляційної скарги , судом апеляційної інстанції було витребувано у відповідача належно завірені копії штатного розпису Донецького національного медичного університету до звільнення позивача з роботи та після звільнення, тобто за 2018 рік.

Встановлено, що на момент винесення наказу №31 від 05.02.2018 року ( про скорочення чисельності і штату працівників) у складі штатного розпису університету, що вводився в дію 01.01.2018 р. значився підрозділ -міжнародний навчальний центр.

Із штатного розпису університету від 01.09.2018 року , що вводився з дію після видання наказу №31 від 05.02.2018 року, міжнародний навчальний центр був виключений.

В період 01.01.2018 р. по 01.09.2018 року штатний розпис не змінювався.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок , що станом на час винесення наказу виконуючого обов`язки ректора від 13.04.2018 року № 04/19/1-3 про звільнення позивача з 19 квітня 2018 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України , зміни у штатному розписі університету відповідно до наказу №31 від 05.02.2018 року та Статуту Донецького національного медичного університету не було здійснено.

Штатний розпис університету, в якому був зазначений міжнародний навчальний центр, діяв до 01.09.2018 р. і тільки після зазначеної дати , зазначений центр був виключений із штатного розпису.

Зазначені обставини свідчать , що підстави для звільнення позивача відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у відповідача були відсутні, оскільки фактично виключення міжнародного навчального центру з штатного розпису університету на день звільнення позивача не відбулось, а відтак позивач був звільнений з порушенням діючого трудового законодавства.

Відповідно до частини 1, 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом , який розглядає трудовий спір.

При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір , одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року , не з вини працівника , орган який розглядає трудовий спір , виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд апеляційної інстанції приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що період за який необхідно стягнути середній заробіток у зв`язку з незаконим звільненням позивача становить з 20.04.2018 року по день постановлення рішення судом , тобто - 08.08.2019 року(324дн).

З матеріалів справи вбачається, що середній дений заробіток позивача перед звільненням становить 181 грн. 61 коп. , що підтверджується розрахунком відповідча по справі (а.с. 91).Заначений розрахунок ні ким не спростований.

Відповідно з відповідча на кристь позивача підлягає стягненню 55134,84 грн. (324 дн.х181.66 грн. - 3723 грн. виплачена вихідна допомога).

В частині позовних вимог про визнання незаконим та скасування наказу №31 від 05.02.2018 року позов не підлягає задоволенню , оскільки не підтверджений належними та допустими доказами, крім того при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, оскільки це право власника або уповноваженим ним органом.

В частині стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільнені позов не підлягає задоволенню , оскільки позивач поновлений на роботі.

Суд апеляційної інстанції приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема не встанови дійсні обставини по справі, не сприяв всебічному розгляду справи і ухвалив судове рішення яке не ґрунтується на законі, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення , яким позов ОСОБА_1 до Донецького національного медичного університету - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 04/19/1-3 від 13.04.2018 року «Про припинення трудового договору».

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Донецькому національному медичному університеті на посаді провідного фахівця Міжнародного навчального центру з 20.04.2018 року.

Стягнути з Донецького національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55134 ( п`ятдесят п`ять тисяч сто тридцять чотири) грн.. 84 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Донецького національного медичного університету судовий збір в дохід держави в розмірі - 1256,14 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.04.2019 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Донецького національного медичного університету - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 04/19/1-3 від 13.04.2018 року «Про припинення трудового договору».

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Донецькому національному медичному університеті на посаді провідного фахівця Міжнародного навчального центру з 20.04.2018 року.

Стягнути з Донецького національного медичного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55134 ( п`ятдесят п`ять тисяч сто тридцять чотири) грн.. 84 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Донецького національного медичного університету судовий збір в дохід держави в розмірі - 1256,14 грн.

Текст постанови складено 12.08. 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: