У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі судді Гребенюка В.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих коштів. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.10.2019 р. вищезазначений позов було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою від 20.11.2019 р. провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання.

16.12.2019 р. через канцелярію Подільського районного суду м. Києва від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову, яка мотивована тим, що ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) уклала з ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» депозитну угоду 2620/10/205693 від 01 липня 2014 р. та відкрила у даному банку відповідний рахунок, на який внесла грошові кошти у розмірі 202 422 грн. 48 коп. 01 вересня 2014 р. з рахунку позивача, який відкрито у ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» перераховані грошові кошти у розмірі 202 422 грн. 48 коп. на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач) у ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК», про що свідчить Виписка за особовим рахункам з 30 серпня 2014 р. по 22 листопада 2014 р. У призначенні даного платежу вказано: «надання безвідсоткової фінансової допомоги». Проте, позивач не укладала з відповідачем договір про надання безвідсоткової фінансової допомоги чи будь-який інший договір і відповідно не існувало інших підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, визначених в ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) на підставі яких могли б бути перераховані дані грошові кошти. Як наслідок, отримані відповідачем грошові кошти у сумі 202 422 грн. 48 коп. за відсутності будь-яких договорів між сторонами являються безпідставно набутими у відповідності до ст. 1212 ЦК України. А відтак, в забезпечення позову представник позивача просив накласти арешт на квартиру відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 85.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується дана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням відсутності підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом, заходів забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також слід звернути увагу, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тому, достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд в своїй Постанові від 17.10.2018 р. № 183/5864/17-ц|61-38692св18.

Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У відповідності до п 3 вказаної Постанови, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 6 Постанови). При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець (п. 4 Постанови).

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, з метою гарантування виконання рішення у разі задоволення позовних вимог, суд враховує співмірність ціни позову і вартості (орієнтовної вартості) майна, щодо якого ініціюється питання про накладення арешту, пересвідчується у дійсності виникнення спору та позицій сторін, а також існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Ціна позову складає 202 422 грн. 48 коп., тоді як позивач у заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на квартиру відповідача, загальною площею 160,7 кв. м., житловою площею 99,2 кв. м. і Подільському районі м. Києва.

Що стосується дійсності виникнення спору та позицій сторін, а також існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, варто зазначити, що в заяві про забезпечення позову та додатків до неї позивач стверджує про укладення з ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» депозитної угоди № 2620/10/205693 від 01 липня 2014 р., внаслідок чого і були перераховані кошти на депозитний рахунок, втім, за доводами позивача з відповідачем жодних правочинів не вчинялись. При цьому, вказану депозитну угоду сторона позивача до суду не подає, що унеможливлює з`ясування всіх обставин укладення такого договору та, як наслідок, необхідності забезпечення позову.

А відтак, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог останньої щодо забезпечення первісного позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які позивач просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також позивачем не надано доказів співмірності вжиття такого заходу.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Гребенюк