Номер провадження: 22-ц/813/3782/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Бойчука А.Ю. 28 грудня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2018 року Одеська міська рада звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану (а.с. 3-10).

В обгрунтування позову посилалася на те, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки про склад сімї та прописки за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації, наданої КП ЖКС «Порто-Франківський», гр. ОСОБА_1 виконав самовільну реконструкцію даної квартири з улаштуванням прибудови. При цьому, зведення вказаної будівлі відбулося на земельній ділянці, що перебуває у власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, внаслідок чого відбулося не тільки протиправне самочинне будівництво, а й самовільне та незаконне захоплення земельної ділянки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року позов Одеської міської ради було задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 власними силами і за свій рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно прибудованої одноповерхової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з відповідача судові витрати у розмірі 1 762,00 гривень (а.с. 191-194).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що: у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення ОСОБА_1 самочинного будівництва та захоплення останнім земельної ділянки; немає підтвердження, яку саме земельну ділянку займає споруджена ОСОБА_1 будівля, не визначені її розмір та конфігурація, і не зазначено, яка саме частина даної будівлі підлягає знесенню (а.с. 197-206).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , у якій він зареєстрований та проживає.

Як вбачається з акту обстеження від 19 січня 2018 року, складеного комісією у складі: начальника дільниці №1 Іваницького Г. В., майстрів дільниці №1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - в ході обстеження виявлено виконання робіт з реконструкції прибудови зі збільшенням її площі за вищезазначеною адресою за рахунок землі загального користування. Також, 19 січня 2018 року, у цьому ж складі комісії складено акт з приводу неможливості вручення припису щодо надання дозвільної документації на виконання робіт.

24 січня 2018 року начальником дільниці №1 Іваницьким Г.В. , майстрами дільниці №1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повторно було складено акт обстеження з приводу реконструкції квартири за вищезазначеною адресою, винесено припис, а також складено акт щодо неможливості вручення припису.

В подальшому, 24 січня 2018 року, директором КП «ЖКС «Порто-Франківський» Страшним В.А. складено доповідну записку на ім`я голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо виконання власником квартири АДРЕСА_1 робіт з реконструкції квартири для прийняття розпорядження про приведення зазначеної квартири в попередній стан відповідно до технічної документації.

31 січня 2018 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради видано розпорядження про приведення реконструйованої квартири АДРЕСА_1 в первісний стан, із застереженням щодо невиконання розпорядження в установлений термін.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки, складеного 12 лютого 2018 року комісією в складі майстрів дільниці №1 КП «ЖКС «Порто-Франківський», розпорядження, видане Приморською районною адміністрацією від 31 січня 2018 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 до первісного стану», не виконано.

Згідно з п. 1 зазначеного розпорядження, гр. ОСОБА_1 зобов`язано до 09 лютого 2018 року привести самовільно реконструйовану квартиру до первинного стану.

Зазначене розпорядження гр. ОСОБА_1 не виконано, що і стало підставою для звернення Одеської міської ради до суду з позовом про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану шляхом знесення самочинно прибудованої одноповерхової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А в частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 19 ЦПК України як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Як орган місцевого самоврядування Одеська міська рада, відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону № 2780-ХІІ, державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України (у редакції, чинній станом на час звернення до позову) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частина сьома статті 376 ЦК України).

У справі, що розглядається, Одеська міська рада звернулася з позовом про зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану шляхом знесення самочинно прибудованої одноповерхової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із невиконанням у добровільному порядку розпорядження позивача «Про приведення самовільно реконструйованої квартири до первинного стану» від 31 січня 2018 року, тобто з підстав, передбачених частиною сьомою статті 376 ЦК України.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18, від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18, від 30 травня 2018 року у справі № 14-92цс18.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку що спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування. Справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, який звернувся до суду з позовом про демонтаж самочинно збудованого об`єкта, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки шляхом приведення об`єкта самочинного будівництва до попереднього стану - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе