Справа № 444/961/19
Провадження № 2/444/897/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сопошинської сільської ради Жовківського району, 3-тя особа : Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Сопошинської сільської ради Жовківського району, 3-тя особа : Жовківська державна нотаріальна контора про визнання за ним права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9783 га., кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,6602 га., кадастровий номер НОМЕР_2 на території Сопошинської сільської ради в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим Сопошинською сільською радою 16.07.2012 року серії НОМЕР_3 .

До дати смерті матері, ОСОБА_2 , було виготовлено технічну документацію з розрахунку середньої земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та присвоєно кадастровий номер земельній ділянці, однак за життя мати не здійснила державної реєстрації свого речового права на згадане вище нерухоме майно.

Згідно розробленої технічної документацію з розрахунку середньої земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва її матері виділено: земельну ділянку площею 0,6602 га на території Сопошинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2 та земельну ділянку площею 0,9783 га на території Сопошинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Позивач стверджує, що він звертався до нотаріальної контори про оформлення спадщини на дану ділянку, однак йому було відмовлено, про що свідчить лист.

Звертає увагу, що оскільки згадані вище земельні ділянки не перебувають ні в комунальній, ні в державній власності, то на такі земельні ділянки не поширюються повноваження органу місцевого самоврядування та виконавчої влади.

Зазначає, що розпорядження Жовківської районної державної адміністрації від 07.12.2012 року № 940 «Про затвердження технічної документації із землеустрою» виконано повністю, оскільки земельні ділянки виділено в натурі і передано у приватну власність, про що свідчать витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

А тому просить захистити його право власності на земельні ділянки та задовольнити позовні вимоги.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю, просить такі задовольнити.

Представник відповідача Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак із Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради. Проти позову не заперечують, просять такий задовольнити.

Представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала клопотання про розгляд справи без її участі, при вирішенні питання по суті покладається на думку суду.

Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників та на підставі поданих до суду доказів постановити рішення по справі, зважаючи на подані учасниками заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку .

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, просить позов задовольнити, фактично визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно розробленої технічної документації з розрахунку середньої земельної частки (паю), зокрема, з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 15.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 на підставі рішення органу виконавчої влади, а саме розпорядження голови Жовківської райдержадміністрації від 07.12.2012 року № 940, виділено земельну ділянку, площею 0,0983 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться на території Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 15.09.2017 року стверджується, що ОСОБА_2 на підставі рішення органу виконавчої влади, а саме розпорядження голови Жовківської райдержадміністрації від 07.12.2012 року № 940, виділено земельну ділянку, площею 0,6602 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходиться на території Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 16.07.2012 року вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Книзі реєстрації смертей 16.07.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 10.

Відомостей про складення заповіту ОСОБА_2 з матеріалів справи не вбачається, що а тому суд приходить до висновку, що спадкування після її смерті відбувається по закону, так як заповіт від її імені не посвідчувався.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьком є ОСОБА_3 , матір`ю- ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

А тому ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_2 .

Відомостей про інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_2 з матеріалів справи не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

З копії довідки № 02-19/648, яка видана Сопошинською сільською радою Жовківського району Львівської області 11.09.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня її смерті в АДРЕСА_1 і вели спільне господарство.

Наведеним підтверджується, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті своєї матері.

Крім того суд враховує, що позивач не заявляв про відмову від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця.

Суд враховує, що позивачу ОСОБА_1 листом № 403/01-16 від 06.03.2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із роз`ясненням, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві з відповідною реєстрацією права власності ім`я спадкодавця.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_2 виділено середню земельну частку (пай) в натурі, про що свідчать витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, в той же час за життя ОСОБА_2 не здійснила державної реєстрації свого речового права на спірні земельні ділянки.

В той же час суд враховує, що на дані земельні ділянки заборон та арештів немає.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв після її смерті спадщину, оскільки проживав із матір`ю на час смерті.

В той же час позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які були виділено спадкодавцю, тобто його матері, однак нею за життя не було зареєстровано право власності на такі.

А тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9783 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,6602 га, кадастровий номер НОМЕР_2 на території Сопошинської сільської ради в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9783 га., кадастровий номер НОМЕР_1 на території Сопошинської сільської ради в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,6602 га., кадастровий номер НОМЕР_2 на території Сопошинської сільської ради в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Мікула В. Є.