КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9443/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року місто Київ

справа № 757/28869/14-ц

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 20715,67 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 13 квітня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №28.3/63-КМК-07, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 25000 доларів США, зі сплатою 16% річних, на строк з 13 квітня 2007 року до 10 жовтня 2008 року.

Вказував, що 20 травня 2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого, від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги доборжників за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачукредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва 16 грудня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 20715,67 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції порушив норми ЦПК України щодо умов ухвалення заочного рішення, а саме вимоги статті 224 ЦПК України (в редакції що діяла на дату розгляду справи), оскільки належним чином не повідомив його про розгляд справи, судові повістки від 28 жовтня 2014 року та від 07 листопада 2014 року повернулись до суду, чим позбавив його права на захист, закріплене чинними законами України та статтями 8, 24, 55, 59, 64, 124, 129 Конституції України.

Вказував, що поза увагою суду першої інстанції залишилась істотна умова кредитного договору №28.3/63-КМК-07 від 13 квітня 2007 року, а саме графік повернення кредитних коштів, за яким остаточна дата повернення кредитних коштів 10 жовтня 2008 року, а відтак вважає, що термін для звернення до суду сплив 10 жовтня 2011 року, тобто позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача до Київського апеляційного суду не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №28.3/63-КМК-07, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 25000 доларів США, зі сплатою 16% річних.

Відповідно до п.п.4.2, 4.3. вказаного договору позичальник зобов`язався використовувати кредит згідно з його призначенням.

Сплачувати банку нараховані проценти за кредитом відповідно до умов цього договору, а також у день погашення заборгованості за кредитом.

Погашати кредит та сплачувати проценти шляхом внесення готівкою через касу банку або безготівковим переказом на рахунки банку, що вказані в пунктах 1.2 та 1.4 цього договору за графіком.

Відповідно до графіку погашення заборгованості, останній термін погашення кредиту визначений - 10 жовтня 2008 року.

Згідно з п.4.4. договору позичальник зобов`язався повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами за кредитом не пізніше 10 жовтня 2008 року готівкою через касу банку безготівковим переказом на рахунки банку, що вказані в пунктах 1.2 та 1.4 цього договору.

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Проте, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно з довідкою АТ «Дельта Банк» станом на 15 вересня 2014 року становить 20715,67 грн. (тіло кредиту).

При цьому, відповідач розмір заборгованості не оспорював.

А відтак, колегія суддів вважає, що вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого, від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За умовами договору сторони погодили, що відповідач повинен повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами за кредитом не пізніше 10 жовтня 2008 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 10 жовтня 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. А відтак, починаючи з 11 жовтня 2008 року,відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явленнявимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов`язався повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами за кредитом не пізніше 10 жовтня 2008 року, тобто позивач мав право звернутися до суду з позов до 11 жовтня 2011 року.

З даним позовом банк звернувся до суду 06 жовтня 2014 року, тобто після спливу загального строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, відповідач ОСОБА_1 , звертаючись до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення та до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вказував на те, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з даним позов з пропуском строку позовної давності.

Крім того, вказував на те, що про розгляд справи у Печерському районному суді міста Києва він не був належним чином повідомлений.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 згідно з вимогами процесуального закону, який діяв на час ухвалення оскаржуваного рішення, не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки конверти з судовими повістками про призначення справи до розгляду на 03 листопада 2014 року, 18 листопада 2014 року, 16 грудня 2014 року повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

А відтак відповідач не мав рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а також не міг нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Отже, висновок суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи, суперечив вимога ст.ст.74, 76 та ч.1 ст.224 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року.

Тобто судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового розгляду, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-цякщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

З урахуванням того, що відповідач при перегляді заочного рішення у суді першої інстанції та у суді апеляційної інстанції просив застосувати строки позовної давності, колегія суддів приходить до висновку, що строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20715,67 грн. відповідно до ст.267 ЦК України пропущено без поважних причин, а відтак у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 365,40 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Щорса, 36-Б, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 365 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: