КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 754/4762/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/7243/2019Головуючий у суді першої інстанції - Бабко В.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Крижанівська Г.В., Чобіток А.О.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника третьої особи

ОСОБА_8. Ткачука В.В.,

представника третьої особи

ОСОБА_7 ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Ткачуком Віталієм Валерійовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві, Державного підприємства «Інформаціїний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Вахрушевої Ради Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: ОСОБА_7 про визнання електронних торгів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, згідно з яким, враховуючи нову редакцію позовної заяви, подану на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків, просила: визнати проведені 10.03.2015 року на виконання судового рішення за виконавчим листом Деснянського районного суду міста Києва електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: гаражного боксу НОМЕР_2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_6 , недійсними; визнати недійсним акт старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Вахрушевою Р.М. про проведення прилюдних торгів від 27.04.2016 року щодо реалізації гаражного боксу НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 який придбаний ОСОБА_2 , і застосувати наслідки недійсності правочину.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилався на те, щопостановою Відділу державного виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 18.04.2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-5640 від 05.04.2011 року, виданого на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 коштів у розмірі 91 259,39 грн.

При цьому, в межах вказаного виконавчого провадження відбулися електронні торги щодо реалізації належного на праві власності ОСОБА_6 гаражного боксу № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено Акт від 27.04.2016 року та протокол проведення торгів № 86483 від 04.06.2015 року, переможцем за якими став ОСОБА_2 .

Разом з тим, позивач вказував, що як електронні торги, так і акт про їх проведення підлягає визнанню недійсними, оскільки, всупереч вимог законодавства щодо дійсності оцінки нерухомого майна лише впродовж шести місяців з моменту її проведення, на час проведення торгів звіт про оцінку нерухомого майна від 27.08.2014 року втратив чинність.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2018 року в задоволенні позову відмовлено (т. 3, а.с. 86-96).

12.10.2018 року позивачем було подану апеляційну скаргу на вказане рішення суду (т. 3, а.с. 102-113).

Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2018 року - без змін (т. 3, а.с. 228-231).

18.03.2019 року третьою особою ОСОБА_5 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги третя особа вказує, що електронні торги та акт про їх проведення є недійсними з огляду на допущені при їх проведення вимог діючого законодавства, адже, гараж, що був предметом продажу, є спільною власністю подружжя і був реалізований без згоди другого із подружжя (т. 3, а.с. 237-246).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.04.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с. 5-7).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.04.2019 року справу призначено до розгляду (а.с. 11, 12).

26.04.2019 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу третьої особи залишити без задоволення (т. 4, а.с. 45-50).

В судовому засіданні представник скаржника просив апеляційну скаргу задовольнити з викладених в ній підстав.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 ,його представник та представник третьої особи - ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, як з`явились у судове зсідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Відділу державного виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 18.04.2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-5640 від 05.04.2011 року, виданого на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 коштів у розмірі 91 259,39 грн.

При цьому, в межах вказаного виконавчого провадження відбулися електронні торги щодо реалізації належного на праві власності ОСОБА_6 гаражного боксу № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено Акт від 27.04.2016 року та протокол проведення торгів № 86483 від 04.06.2015 року, переможцем за якими став ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що як електронні торги, так і акт про їх проведення слід визнати недійсними, оскільки, всупереч вимог законодавства щодо дійсності оцінки нерухомого майна лише впродовж шести місяців з моменту її проведення, на час проведення торгів звіт про оцінку нерухомого майна від 27.08.2014 року втратив чинність.

Як вже зазначалося вище, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2018 року, залишеним без змін постановою Київської апеляційного суду від 11.03.2019 року в задоволенні позову відмовлено

При цьому, суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.08.2018 року за апеляційною скаргою позивача, погодився з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем обставин наявності порушення норм закону при проведенні торгів, в той час як сам лише факт проведення торгів після закінчення строку дії звіту про оцінку є формальним і не може бути безумовною підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

В свою чергу, апелянт, обґрунтовуючи порушення своїх прав оскаржуваним рішення, посилався на те, що електронні торги та акт про їх проведення є недійсними з огляду на допущені при їх проведення вимог діючого законодавства, адже, гараж, що був предметом продажу, є спільною власністю подружжя і був реалізований без згоди другого із подружжя.

Так, умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 15.12.1999 року № 74/5.

Зокрема, можливість звернення стягнення на частку майна боржника у випадках, коли він володіє майном спільно з іншими особами, передбачена ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою стягнення на майно боржника звертається в розмірі й обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Разом з тим, ані положення Законом України «Про виконавче провадження», ані положення Інструкції не встановлюють порядок та правила проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, яким повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Натомість, правила та порядок проведення прилюдних торгів визначено Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року за № 656/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16.04.2014 року за № 427/25204.

При цьому, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту про проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Вказаний висновок узгоджується і з нормами ст.ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акту державного виконавця про проведені торги.

Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст. 215 цього Кодексу).

В той же час, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами торгів, визначених саме Тимчасовим порядком.

За вказаних обставин. доводи апелянта про те, що реалізація арештованого майна, яке є спільним сумісним майном подружжя, відбулося без згоди іншого з подружжя на таку реалізацію, є необґрунтованими, оскільки зазначені порушення не тягнуть за собою визнання недійсними результатів електронних торгів.

Також, слід зазначити, що відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.12.1983 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, гаражний бокс НОМЕР_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 було приватизовано позивачем 19.08.2008 року про що видано Свідоцтва про право власності № 1377-С/ГК.

Тобто, позивачем було набуто право власності на спірний гараж під час перебування у шлюбі з ОСОБА_8 .

Крім того, як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи під час апеляційного розгляду, грошові кошти, стягнуті з ОСОБА_6 на підставі заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.08.2010 року, бралися позивачем у ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_8 .

Так, ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Разом і з тим, згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім' ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст, 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов`язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

В той же час, жодних доказів того, що кошти, отримані позивачем, були використані не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах справи жодних доказів того, що кошти, отримані позивачем, були використані не в інтересах сім`ї, у позивача та ОСОБА_8 , як подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти також виникло зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення боргу, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Більш того, як вже зазначалося вище, виконавче провадження про стягнення з позивача заборгованості було відкрито у квітні 2011 року.

Відповідно до матеріалів справи провадження у даній справі було відкрито ще у травні 2016 року, а апелянта було залучено до участі в справі в якості третьої особи у 2018 році.

Проте, не зважаючи на те, що апелянту було достеменно відомо як про наявність даної справи, так і про наявність виконавчого провадження, в межах якого було реалізоване спірне майно, останній жодних дій щодо погашення боргу, звільнення майна з-під арешту та оскарження торгів не вчиняв, зі своїми самостійними вимогами до суду не звертався.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Ткачуком Віталієм Валерійовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві, Державного підприємства «Інформаціїний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Вахрушевої Ради Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: ОСОБА_7 про визнання електронних торгів недійсними, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Г.В. Крижанівська

А.О. Чобіток