Постанова

Іменем України

09 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 338/1139/16-ц

провадження № 61-12810св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - 4 Державна пожежно-рятувальна частина Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу 4 Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Васильковського В. М., Бойчука І. В., Проскурніцького П. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року 4 Державна пожежно-рятувальна частина з надзвичайних ситуацій в Івано-Фанківській області звернулась з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 більш як шість місяців підряд без поважних причин не проживає у наданому йому службовому приміщенні, а тому відповідно до вимог статті 71, 72 Житлового кодексу УРСР повинен бути визнаним таким, що втратив право на користування житлом.

За викладених обставин, позивач просив суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житлом - службовою квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування службовою квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт не проживання відповідача у спірній квартирі понад строки, встановлені статтею 71 Житлового кодексу УРСР, підтверджено показами свідків та актами перевірки проживання громадян в службових квартирах за період з січня по вересень 2016 року, у зв`язку з чим він втратив право користування службовою квартирою.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2017 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2016 року залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову 4 Державної пожежно-рятувальної частини з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних доказів щодо підтвердження факту не проживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 71 Житлового кодексу УРСР заявлений позов є передчасним, а рішення суду першої інстанції - необґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі 4 Державна пожежно-рятувальна частина з надзвичайних ситуацій в Івано-Фанківській області просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив докази у справі, що підтверджують факт відсутності відповідача у спірній квартирі, а саме: акти перевірок проживання громадян у службових квартирах в період з січня по вересень 2016 року, з січня по травень 2017 року, пояснення свідків, лист філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Богородчанський РЕМ» від 08 червня 2017 року № 019/347 та лист Богородчанського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства Богородчанської селищної ради від 07 червня 2017 року № 124, показання свідків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що відповідно до наказу відділу пожежної охорони Управління внутрішніх справ Івано-Франківської області від 31 серпня 1992 року № 79 інспектору ВДПН Богородчанського РВВС ОСОБА_1 виділено однокімнатну службову квартиру № 8 , житловою площею 13,8 кв. м, загальною 33,3 кв. м , для поселення сім`ї із 3-х чоловік.

Відповідно до відомостей будинкової книги вбачається, що дружина позивача ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 19 вересня 1997 року знялися з реєстраційного обліку в спірній квартирі.

На підставі рішення виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 15 березня 2005 року № 127 визнано право власності за Державою в особі Верховної ради України, орган, який уповноважений здійснювати управління майном - Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та захисту населення від аварії на ЧАЕС, право оперативного управління - за самостійною державною пожежною частиною - 21 смт. Богородчани на адміністративно-житловий будинок АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право на власність на нерухоме майно від 01 червня 2005 року № б/н.

Наказами начальника 4 Державної пожежно-рятувальної частини з надзвичайних ситуацій в Івано-Фанківській області від 11 січня 2016 року №4 та від 06 вересня 2016 року № 71 створено комісію щодо перевірки громадян що проживають в службових квартирах, та їх житлових умов.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 Житлового кодексу УРСР установлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 71 Житлового кодексу УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Отже, саме на позивача закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад строки встановлені статтею 71 Житлового кодексу УРСР у жилому приміщенні без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції задовольняючи позов не з`ясував поважності причин відсутності позивача у спірній квартирі.

Належних доказів на підтвердження факту не проживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців після 11 липня 2016 року до моменту ухвалення заочного рішення судом матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції установив, що про поважність причин відсутності ОСОБА_1 у спірній квартирі в указаний період свідчить його перебування на лікуванні у Сполучених Штатах Америки (а. с. 159-163).

Відповідно до статті 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції мотивовано не прийняв до уваги подані представником позивача акти та довідки, оскільки вони охоплюють період після ухвалення оскаржуваного рішення, яке перевіряється в апеляційному порядку.

Інші доводи касаційної скарги щодо порушення норм процесуального права при розгляді справи зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

З наведеного вбачається, що суд апеляційної інстанції ухвалюючи у справі нове судове рішення у повному обсязі дослідив надані докази на підтвердження заявлених вимог, правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу 4 Державної пожежно-рятувальної частини Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв Є. В. Петров В. М. Сімоненко