Справа № 541/2883/18
Номер провадження 2/541/330/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 серпня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря - Ніколаєнко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району про визнання права власності на нерухоме майно,-

установив:

18 грудня 2018 року в інтересах ОСОБА_1 до суду з вищевказаною позовною заявою звернулася її представник ОСОБА_2 ..

На підтвердження позовних вимог вказала, що 26 грудня 2000 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений на товарній біржі договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким позивач стала власником житлового будинку з господарськими будівля та спорудами АДРЕСА_1 . Вказаний договір було укладено на Полтавській регіональній біржі нерухомості, право власності на будинок було зареєстроване Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір не посвідчувався. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.11.2018 у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно було відмовлено з підстав того, що ОСОБА_3 померла. Оскільки позивачем не було встановлено спадкоємців ОСОБА_3 , тому з даним позовом вона звернулася до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, якою є Великосорочинська сільська рада. ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2018 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`яивлася, до суду подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та прохала розгляд справи провести за її відсутності.

Великосорочинська сільська рада в судове засідання явку свого представника не забезпечила, до суду представником було подано заяву в якій позовні вимоги були ним визнанні, розгляд справи прохав провести у його відсутність.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 26.12.2000 р., а.с.13). Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б, сараю - В, саж -Г, погребу, господарських споруд №1-2. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстрований у Лубенському міжміському бюро технічної інвентарізації в Реєстровій книзі 3за № 61 (а.с.16).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.11.2018 у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно було відмовлено з підстав того, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заведена (а.с.32).

Відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 спірне будинковолодіння, а остання сплатила їй обумовлену грошову суму вартості нерухомого майна.

Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

В той же час, суд встановив, сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Українській універсальній біржі подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 2000 році.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконав угоду, оскільки продавцю було передано гроші за будинок, позивач вступив у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняв спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі посвідчити договір нотаріально можливість відсутня, оскільки право власності на будинок вже зареєстровано за позивачем у встановленому порядку на час укладення договору.

Оскільки правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, суд вважає, що позивач, ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що позовні вимоги гуртуються на законі, а відповідачем позов визнано, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.

При здійснені розподілу судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ст. 142 ЦПК України.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. Зважаючи, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що судовий збір, сплачений при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету у розмірі 50 відсотків, на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 47, 224, 227 ЦК України (1963 р.), ст.12 Закону України "Про власність", ст.ст. 12, 13; 81; 62; 141; 142, 258; 264; 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Миргородському районі Полтавської області повернути ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, відповідно до квитанції №0.0..1 від 24.10.2018 в розмірі 704,80 грн., що становить 352 (триста п`ятдесят дві) гривні 40 копійок

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський