Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 309/3403/15-ц

провадження № 61-15773св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2016 року у складі судді Сідея Я. Я. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2016 року у складі колегії суддів: Кеміня М. П., Готри Т. Ю., Ігнатюка Б. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 20.225/169, за умовами якого ОСОБА_1 надано у борг 20 349,00 доларів США на строк до 04 серпня 2013 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 04 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником умов зазначеного вище кредитного договору.

18 листопада 2008 року Хустський районний суд Закарпатської області видав судовий наказ № 2н-563/2008, відповідно до якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість у розмірі 118 421,56 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у період з 29 жовтня 2008 року до 05 червня 2015 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 2 121 572,79 грн, яка складається із заборгованості за процентами - 16 295,18 доларів США, що в еквіваленті 353 835,17 грн, та пені за прострочення основного зобов`язання, процентів і комісії у період з 05 серпня 2014 року до 05 серпня 2015 року у розмірі 1 767 737,62 грн.

На підставі викладеного ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило суд стягнути солідарно з боржника та поручителя кредитну заборгованість у розмірі 2 121 572,79 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 04 серпня 2008 року № 20.225/169 у розмірі 2 121 572,79 грн, з яких сума простроченої заборгованості за процентами - 353 835, 17 грн, пеня за прострочення заборгованості за основним зобов`язанням, процентів і комісії - 1 767 737,62 грн, та 3 654,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 наявні кредитні правовідносини, які боржник належним чином не виконує, у зв`язку із чим утворилася кредитна заборгованість, які підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь банку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2016 року змінено.

Зменшено розмір стягнутої пені з 1 767 737,62 грн до 200 000,00 грн та визначено, що загальний розмір кредитної заборгованості становить 553 835,17 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У цій справі розмір нарахованих банком процентів становить 353 835,17 грн. Пеня ж нарахована банком у розмірі 1 767 737,62 грн, що значно перевищує розмір збитків, а тому апеляційний суд зменшив її розмір до 200 000,00 грн, що відповідає засадам добросовісності, справедливості та розумності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У серпні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові банку в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що, звертаючись у листопаді 2008 року до суду із заявою про видачу судового наказу про дострокове стягнення кредитної заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 04 серпня 2008 року. ПАТ КБ «Банк «Фінанси та Кредит» не мало права звертатися у вересні 2015 року із позовом до боржника та поручителя про стягнення процентів та пені за кредитним договором, укладеним між сторонами 04 серпня 2008 року, оскільки кредитні правовідносинами між сторонами припинилися. Банк не мав права після 28 листопада 2008 року нараховувати проценти за користування кредитними коштами та пеню за прострочення сплати заборгованості за основним зобов`язанням, процентам і комісії. Крім цього, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що порука за цим зобов`язанням відповідно до статті 559 ЦК України припинилася.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У листопаді 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало до суду відзив, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Хустського районного суду Закарпатської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Черняк Ю. В.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 20.225/169, за умовами якого ОСОБА_1 надано у борг 20 349,00 доларів США на строк до 04 серпня 2013 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору 04 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язався відповідати перед банком за неналежне виконання позичальником умов зазначеного вище кредитного договору.

18 листопада 2008 року Хустський районний суд Закарпатської області видав судовий наказ № 2н-563/2008, відповідно до якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто заборгованість у розмірі 118 421,56 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору за період з 29 жовтня 2008 року до 05 червня 2015 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 2 121 572,79 грн, яка складається із заборгованості за процентами - 16 295,18 доларів США, що в еквіваленті 353 835,17 грн, та пені за прострочення основного зобов`язання, процентів і комісії за період з 05 серпня 2014 року до 05 серпня 2015 року у розмірі 1 767 737,62 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (стаття 553 ЦК України).

Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку на підставі судового наказу № 2н-563/2008, виданого 18 листопада 2008 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив заяву ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про видачу судового наказу про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 118 421,56 грн.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення (судового наказу) про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні (судовому наказі).

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14?154цс18).

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, вирішуючи спір у частині стягнення процентів, нарахованих після видачі судового наказу про дострокове стягнення кредитної заборгованості, суди попередніх інстанцій на зазначені вище положення закону уваги не звернули, не врахували, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Судовий наказ про дострокове стягнення кредитної заборгованості засвідчив такі зміни, а тому суди дійшли у цій справі неправильного висновку про наявність підстав для стягнення з боржника процентів та пені.

Крім цього, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умовами договору поруки сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 6.2 договору поруки).

Порука припиняється з виконанням зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором, який забезпечується цим договором. (пункту 5.1 договору поруки).

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поруки, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору, та пряму залежність від його умов, наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення (видачі судового наказу) про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

З урахуванням зазначеного, суди попередніх інстанцій неправомірно стягнули з поручителя проценти та пеню, нараховані після видачі судового наказу про дострокове стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором від 04 серпня 2008 року.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» позовні вимоги у порядку статті 625 ЦК України не заявляло, а підстави для задоволення його позовних вимог про солідарне стягнення процентів та пені відсутні.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2016 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк