Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 521/11925/15-ц

провадження № 61-31749св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 30 березня 2017 року у складі судді Поліщук І. О. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 27 вересня 2007 року на виконання умов договору міни від 15 серпня 2007 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі, еквівалентному 15 000 дол. США, а відповідач у свою чергу прийняла вищевказану суму та склала розписку, згідно з якою зобов`язалася повернути йому вказану у розписці грошову суму у разі анулювання договору міни.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року скасовано рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 вересня 2007 року у справі № 2-8238/2007, яким договір міни від 15 серпня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , був визнаний дійсним.

Тобто правова підстава, за якою були передані грошові кошти, відпала, проте грошові кошти відповідачем повернуті не були.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно одержані грошові кошти у розмірі 330 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 30 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надана позивачем розписка не є належним та допустимим доказом, підтверджуючим отримання грошових коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , які підтвердили, що ОСОБА_2 підписувала розписку, яка надана позивачем суду, не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки вони не стосуються предмету доказування, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач надав належний доказ (розписку) передачі відповідачу грошових коштів, проте суди безпідставно залишили його поза увагою.

Під час розгляду справи судом було призначено експертизу, яка не була проведена з вини відповідача, яка ухилилася від подання експертам необхідних документів.

Розглядаючи даний спір, суди не оцінили причини невиконання вимог експертів, а також обставини щодо ухилення сторони від подання експертам необхідних матеріалів, тому помилково не застосували вимоги частини першої статті 146 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій), відповідно до якої у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Позивач належним чином виконав свої обов`язки та подав докази на підтвердження позовних вимог, проте суди безпідставно відмовили у задоволенні позову, не звернувши уваги на зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та обов`язками.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27 вересня 2007 року у справі № 2-8238/07 визнано договір міни, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 15 серпня 2007 року, дійсним.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 вересня 2007 року у справі № 2-8238/07 скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд у справі № 2-8238/07 встановив, що в серпні 2007 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 була досягнута домовленість про міну нерухомого майна, про що 15 серпня 2007 року складено письмовий договір міни, відповідно до умов якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 міняють належні їм на праві власності квартири за АДРЕСА_1, АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 на належне на праві приватної власності ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_3 . Разом з тим, нотаріус відмовив в оформленні вищевказаного правочину, оскільки у правовстановлюючому документі відсутній перелік всіх будівель і споруд, а також не вказаний розмір ділянки на якій вони розташовані.

Відповідно до розписки від 27 вересня 2007 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у рахунок виконання умов по договору міни від 15 серпня 2007 року, який укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , грошові кошти у розмірі 75 750 грн (еквівалент 15 000 дол. США). У разі анулювання договору міни ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кошти ОСОБА_1 у повному розмірі.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 26 жовтня 2015 року за клопотанням представника відповідача призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судового експерта від 21 січня 2016 року обсяг та значущість встановлених ознак, недостатній для певного категоричного або вірогідного висновку почеркознавчої експертизи щодо підпису від імені ОСОБА_2 . Встановити більшу кількість інформативних ознак не вдалось через незначний обсяг графічної інформації, що міститься у підписі.

У травні 2016 року представник ОСОБА_2 подав до суду клопотання про призначення повторної судової почеркознавчо-технічної експертизи, на розгляд якої просив поставити питання щодо можливості встановлення строку здійснення підпису від імені ОСОБА_2 у ній; щодо можливості встановлення часу виготовлення друкованого тексту у документі; чи співпадають у часі строки виконання підпису від імені ОСОБА_2 та друкований текст у розписці від 27 вересня 2007 року.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 24 травня 2016 року за клопотанням представника відповідача призначено у справі повторну судову почеркознавчу експертизу.

Судові експерти листом від 27 жовтня 2016 року звернулися до суду з клопотанням, в якому просили надати порівняльні зразки документів - оригінали датованих документів, в яких у період з вересня 2007 року до липня 2015 року (включно) рукописно виконано (не обов`язково ОСОБА_2 ) записи та підписи рожево-фіолетовою пастою кулькової ручки (такою ж за кольором та відтінком, як і в підписі досліджуваній розписки від 27 вересня 2007 року), у кількості не менше двадцяти зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду. У випадку, якщо із обставин справи вбачається, що досліджуваний підпис міг бути виконаний раніше дати, зазначеної у розписці, необхідно надати оригінали порівняльних зразків документів, датованих періодом, що передував вересню 2007 року; тривалість цього періоду часу (місяць, півроку тощо) необхідно визначити, виходячи з обставин справи.

Також просили надати порівняльні зразки документів - оригінали датованих документів, в яких у період з вересня 2007 року до липня 2015 року друковані тексти виконано на тому ж принтері (барвником таким же за кольором та відтінком, що і друкований текст у досліджуваній розписці від 27 вересня 2007 року), у кількості не менше 20 зразків з різними датами складання за кожен рік досліджуваного періоду.

В указаному листі від 27 жовтня 2016 року вказано на необхідність сплатити вартість проведення експертизи у розмірі 41 308,80 грн.

У грудні 2016 року до суду надійшли клопотання представника ОСОБА_2 про поновлення провадження у справі у зв`язку з неможливістю оплатити проведення експертизи.

Судові експерти листом від 30 січня 2017 року повідомили суд про неможливість надати висновок судово-технічної експертизи із встановлення часу виконання досліджуваної розписки від 27 вересня 2007 року, оскільки клопотання експертів не виконано, порівняльні зразки документів до інституту не надходили, умови проведення експертизи судом не погоджено. Матеріали цивільної справи та досліджуваний документ до інституту не повертався.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Так, згідно із статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що відповідач безпідставно зберігає у себе кошти в еквіваленті 15 000 дол. США, оскільки договір міни між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено не було, що підтверджується договором міни.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 57 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Призначену ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 26 жовтня 2015 року експертизу проведено не було, оскільки обсяг та значущість встановлених ознак, недостатній для певного категоричного або вірогідного висновку почеркознавчої експертизи щодо підпису від імені ОСОБА_2 .

Разом з тим, повторне клопотання про призначення експертизи не містило питання, ким виконано підпис у спірній розписці.

Відповідно до статті 11 ЦПК України (в редакції чинній на час вирішення спору) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, доводи касаційної скарги, що ОСОБА_2 ухилилася від надання необхідних для дослідження експерту документів, тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин норми частини першої статті 146 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) та визнання факту підписання спірної розписки саме ОСОБА_2 , є безпідставними та не ґрунтуються на нормах процесуального права, оскільки у клопотанні про призначення повторної експертизи не зазначено питання про те, чи виконано підпис відповідачем.

Зазначені у клопотанні від 24 травня 2016 року питання про час виконання друкованого тексту та підпису (за неможливості встановити, чи цей підпис виконано саме ОСОБА_2 ) не мають правого значення для встановлення обставин справи з указаним предметом позову.

Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами, що вказана вище розписка надана особисто ОСОБА_2 та містить її підпис, отже не довів, що за цією розпискою було передано відповідачу кошти за договором міни.

Позивач не надав до матеріалів справи інших доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема, договір міни, інші документи, з яких би випливали правовідносини за розпискою між сторонами.

Як вбачається з рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 вересня 2007 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2014 року у справі № 2-8238/07 (на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог) ОСОБА_2 не була відповідачем у даній справі, а лише третьою особою, правовідносини за договором міни ОСОБА_1 не доведено.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що надана позивачем розписка не є належним та допустимим доказом, підтверджуючим отримання грошових коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_1 .

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивач надав належний доказ (розписку) передачі відповідачу грошових коштів, оскільки під час розгляду справи позивачем не доведено, що на підставі цього документу відповідач отримала від позивача кошти. Вказані доводи позивача спростовані судами першої та апеляційної інстанцій.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська