Дата документу 16.12.2019
Справа № 501/2192/19
16 грудня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Пушкарського Д.В.,
секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1 (а.с.2-6).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі, окрім позивача та членів її сім`ї, також зареєстрований, але не мешкає колишній чоловік її онуки, відповідач ОСОБА_4 , який в 2015 році залишив квартиру і вже більше чотирьох років в ній не проживає, а його реєстрація позбавляє позивача законної можливості вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. У зв`язку з цим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Від представника позивача надійшла заява в якій вони просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляджу справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с.43), про причини неявки суду не сповістив, відзив на позов не надав, та від нього не надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03 березня 1999 року розпорядженням виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області №208 (а.с.9), ОСОБА_1 було передано в приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .
04 березня 1999 року виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на житло (а.с.10), відповідно до якого позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .
12 березня 1999 року право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано в Іллічівському бюро технічної інвентаризації (реєстр.№38 в реєстр.книзі 16Пр, ст.148), що підтверджується реєстраційним посвідченням від 12.03.1999 (а.с.11).
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» - місто Іллічівськ було перейменовано на місто Чорноморськ, відтак ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .
З моменту набуття права власності на вищезазначену квартиру (1999 рік) і по теперішній час, позивач мешкає в ній разом з членами своєї родини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).
Після реєстрації шлюбу між ОСОБА_7 позивачки) та ОСОБА_2 , за згодою ОСОБА_1 , в квартирі АДРЕСА_1 , був зареєстрований чоловік ОСОБА_8 (а.с.12,13,15).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 вересня 2016 року (а.с.14), шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 червня 2014 року, було розірвано.

Актом від 25.06.2019 про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої у житловому приміщенні (а.с.16), підтверджується, що ОСОБА_2 з 2015 року в квартирі, за адресою своєї реєстрації, не проживає, особистих його речей в квартирі не має.

Отже, з 2015 року ОСОБА_2 не мешкає за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , він не є членом сім`ї ОСОБА_1 , але він залишився зареєстрованим у квартирі, власницею якої є позивач, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому приміщенні/будинку осіб за вих.№ 15-7184 від 25 червня 2019 року (а.с.15).

Таким чином, реєстрація відповідача обмежує права позивача у володінні, користуванні і розпорядженні своєю власністю, чим порушується її право власності на житло, яке гарантоване Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № 2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною четвертою статті 156 ЖК Української PCP до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи, що реєстрація відповідача обмежує права позивача у володінні, користуванні і розпорядженні своєю власністю, чим порушується її право власності на житло, яке гарантоване Конституцією та законами України, а також з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_4 не проживає за адресою своєї реєстрації понад встановленого законом строку, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя