233 № 233/2520/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С. ,

за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,

представника відповідача Шпільова С.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулося АТ «Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.03.2009 року в загальному розмірі 166217,17 грн та судові витрати у розмірі 2493,26 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 31.03.2009 р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та, запропонованих ПАТ КБ «Приватбанк», «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 20000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 31.03.2019 р. утворилась заборгованість в сумі 166217,17 грн, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту 25633,96 грн, заборгованість за пенею, нарахованої на прострочене зобов`язання 137633,21 грн, заборгованість за пенею, нарахованої за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 2950,00 грн.

Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що сторонами не були погоджені умови кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач не були підписані відповідачем.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 10.03.2010 р. між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої долучена до матеріалів справи. ОСОБА_1 отримала кредитну картку, строк дії останньої 31 січня 2018 року, з встановленим банком кредитним лімітом, який з 11.01.2013 року складав 20000 грн, здійснював витрати та платежі на погашення заборгованості, в результаті чого станом на 31.03.2019 року за відповідачем утворилась заборгованість за кредитним договором.

З 21 травня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою в межах встановленого банку кредитного ліміту та здійснював платежі на погашення заборгованості, що підтверджується витягом особового банківського рахунку Шостак ОСОБА_2

Проте в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач кредитні зобов`язання за договором в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.03.2019 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 166217,17 грн, яка складається з:

- 25633,96 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 137633,21 грн заборгованість за пенею, нарахованої на прострочене зобов`язання;

- 2950 грн заборгованість за пенею, нарахованої за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів за період з 11.01.2013 року по 12.12.2017 року в сукупному розмірі 25292,28 грн ( що є сумою тіла кредиту станом на 31.05.2015 року в розмірі 17969,02 грн та сукупним розміром витрат за період з 01.06.2015 року по 12.12.2017 року в розмірі 7323,26 грн), наявності заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10432,28 грн, що є різницею між сукупним розміром витрат позичальника у зазначений період та сукупним розміром платежів, здійснених позичальником на погашення заборгованості в період з 01.06.2015 року по 31.08.2016 року та спрямованих позивачем на погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14860 грн (14858,87 + 1,13 грн), що підтверджується банківською випискою з особистого рахунка відповідача та відповідним розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 8 ст. 49, ч. 2 ст. 53 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.

Судом встановлено, що з 01.03.2014 року банком використовується формула нарахування процентів, яка не відповідає умовам договору, вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики, а також вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 550 ЦК України, відповідно до яких проценти на неустойку не нараховуються.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц.

Посилання позивача про те, що такий метод нарахування процентів за рахунок капіталізації раніше нарахованих процентів та неустойки, передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав.

Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Оскільки судом встановлено, що з березня 2014 року позивачем була запроваджена формула розрахунку заборгованості за процентами, яка суперечить вимогам закону та умовам договору, суд дійшов висновку про те, що вказаний розрахунок в частині нарахування заборгованості за процентами за період з 01.03.2014 року по 31.03.2019 року є необґрунтованим.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, та з виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що, зокрема, з 01.03.2014 року позивач розпочав здійснювати банківську операцію «списання процентів за користування кредитом» за рахунок яких стала збільшуватися база, на яку нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а отже, банком стала використовуватися формула нарахування процентів N*M/365*(2 або 1)*Y=Z, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці), M процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, 2 або 1 коефіцієнт процентної ставки (1 застосовується у разі належного виконання зобов`язань, 2 підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості), Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів.

Позивачем до суду було надано декілька розрахунків заборгованості відповідача: за періоди з 11.01.2013 року по 31.05.2015 року та з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року.

В розрахунку позивача, наданого для обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості за період з 11.01.2013 року по 31.05.2015 року, позивач виклав відомості про розмір тіла кредиту для кожного періоду, за який здійснено такий розрахунок, кількість днів в кожному періоді, розмір заборгованості за процентами та сума коштів, яка була віднесена позивачем на погашення заборгованості за процентами.

Оскільки судом встановлено, що, зокрема, з 01.03.2014 року позивачем була запроваджена формула розрахунку заборгованості за процентами, яка суперечить вимогам закону та умовам договору, суд дійшов висновку про те, що вказаний розрахунок в частині нарахування заборгованості за процентами за період з 01.03.2014 року по 31.05.2015 року є необґрунтованим.

В зв`язку з тим, що судом встановлена необґрунтованість вказаного розрахунку процентів, та жодна із сторін не скористалась своїм правом самостійно подати до суду висновок експерта або заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, суд дійшов висновку про те, що розмір процентів за користування кредитом, має вираховуватися, виходячи з формули нарахування процентів на заборгованість: N*M/365*Y=Z, де N поточне тіло кредиту, M процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів, замість формули, де N заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції (в попередньому місяці).

Використовуючи дані, зазначені у вказаному розрахунку, а саме: щодо розміру тіла кредиту в кожному періоді, межі якого встановлені в залежності від здійснення відповідачем витрат та внесення ним кошів на погашення заборгованості, щодо кількості днів у такому періоді, щодо розміру процентної ставки, що діяла для витрат, здійснених у відповідний період, судом отримано такі результати.

З банківської виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що 01.03.2014 року відбулось списання процентів в розмірі 406,41 грн та з цього ж дня вказані кошти були додані до тіла кредиту як базу, на яку нараховуються проценти за діючою процентною ставкою 27,6 % річних. 20.03.2014 року відповідачем був здійснений платіж на погашення заборгованості за кредитом, кошти якого в першу чергу були спрямовані позивачем на погашення прострочених процентів, сума яких була включена до бази для нарахування поточних процентів, залишок спрямований на погашення тіла кредиту. Таким чином, необґрунтоване нарахування процентів на раніше нараховані, але не погашені проценти, відбувалось в період з 01.03.2014 року по 20.03.2014 року протягом 20 днів.

А отже, отримуємо такий розрахунок процентів, які були необґрунтовано нараховані позивачем за період з 01.03.2014 року (включно) по 20.03.2014 року (не включно): 406,41 * 27,6 / 100 / 360 * 20 = 6,23 (грн).

Аналогічну математичну операцію здійснено для кожного наступного періоду та встановлено, що в деяких періодах заборгованість за процентами нарахована не тільки на тіло кредиту, але й на частину заборгованості за процентами, яка була нарахована раніше, проте не погашена відповідачем, що відповідає відомостям, наведеним в виписці по особовому рахунку відповідача: так, 31.03.2014 року до бази для нарахування поточних процентів додано прострочені проценти в розмірі 458,65 грн, в зв`язку з чим база заборгованості, на яку необґрунтовано нараховувались поточні проценти в період з 31.03.2014 року по 16.04.2014 року (17 днів), дорівнювала 458,65 грн., а розмір необґрунтовано нарахованих процентів склав 5,97 грн. (458,65 * 27,6 / 100 / 360 * 17= 5,97 (грн).

30.04.2014 року до бази для нарахування поточних процентів додано прострочені проценти в розмірі 445,85 грн, в зв`язку з чим база заборгованості, на яку необґрунтовано нараховувались поточні проценти в період з 30.04.2014 року по 23.05.2014 року (24 дні), дорівнювала 445,85 грн, а розмір необґрунтовано нарахованих процентів склав 8,20 грн. (445,85 * 27,6 / 100 / 360 * 24= 8,20 (грн). За період з 31.05.2014 року по 24.06.2014 року: 453,71 грн / 25 днів = 8,69 грн. (розмір необґрунтовано нарахованих процентів); за період з 30.06.2014 року по 22.07.2014 року: 457,98 грн / 23 дні = 8,07 грн; за період з 31.07.2014 року по 22.08.2014 року: 455,34 грн / 23 дні = 8,02 грн.

З 01.09.2014 року діюча процентна ставка дорівнювала 32,4 % річних.

Продовжуючи вищенаведений розрахунок із застосуванням процентної ставки 32,4 %, отримуємо такі результати: за період з 01.09.2014 року по 19.09.2014 року: 429,45 грн / 20 днів = 7,73 грн.; з 30.09.2014 року по 23.10.2014 року: 475,80 грн. / 24 дні = 10,27 грн; з 31.10.2014 року по 20.11.2014 року: 475,81 грн. / 21 день = 8,99 грн.; за період з 30.11.2014 року по 15.12.2014 року: 435,34 грн / 16 днів = 6,26 грн.; за період з 31.12.2014 року по 26.01.2015 року: 466,77 / 27 днів = 11,34 грн; за період з 31.01.2015 року по 17.02.2015 року: 485,06 грн / 18 днів = 7,85 грн; за період з 28.02.2015 року по 21.03.2015 року: 435,73 грн. / 22 дні = 8,62 грн.

З 01.04.2015 року діюча процентна ставка дорівнювала 42 % річних.

Продовжуючи вищенаведений розрахунок із застосуванням процентної ставки 42%, отримуємо такі результати: за період з 01.04.2015 року по 21.04.2015 року: 477,13 грн. / 21 день = 11,68 грн; з 30.04.2015 року по 25.05.2015 року : 461,94 грн / 26 днів = 14,01 грн.

А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за період з 01.03.2014 року по 31.05.2015 року, дорівнює 131,93 грн., що є сумою вищенаведених доданків.

З наступного розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період з 01.06.2015 року по 31.12.2016 року позивачем наведено такий розрахунок окремо для витрат, здійснених позичальником у періоди, в які проценти нараховувались за ставками 27,6 % річних, 32,4 % річних, 42 % річних. При чому всупереч умовам договору та вимогам закону до бази, на яку нараховуються проценти окрім витрат, для яких розрахунок заборгованості за процентами здійснюється за процентною ставкою 42 % річних, було включено раніше нараховані проценти, але не погашені відповідачем.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем за період з 01.06.2015 року по 31.12.2016 року, вбачається, що в ньому відсутні дані про сукупний розмір витрат позичальника, проте наявні відомості про розмір щомісячного збільшення заборгованості за тілом кредиту за рахунок раніше нарахованих процентів, на яку позивачем всупереч умовам договору та вимогам закону нараховувались проценти. Також в розрахунку позивача містяться дані про розмір поточних витрат, здійснених позичальником, та розмір коштів, внесених позичальником на погашення заборгованості, що відповідають даним, які містяться у виписці по особовому рахунку позичальника. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що за рахунок платежів позичальника на погашення заборгованості за кредитним договором, позивачем були спрямовані кошти в першу чергу на погашення тіла кредиту, тобто витрат, здійснених позичальником.

Зокрема, з 01.06.2015 року окрім тіла кредиту як базу для нарахування процентів було використано проценти, які нарахував позивач станом на 31.05.2015 року в розмірі 491,79 грн. В подальшому базу, на яку нараховувались проценти всупереч умовам договору та вимогам закону, було збільшено 01.07.2017 року додатково ще на 477,45 грн, що в сукупному розмірі дорівнювало 969,24 грн.

Отже, судом здійснюється розрахунок лише для тієї частини заборгованості, яка всупереч умовам договору та вимог закону була включена до бази, на яку нараховувалась заборгованість за процентами та до якої застосовано процентну ставку 42 % річних.

Застосовуючи формулу N*M/365*Y=Z, де N тіло кредиту (в грн), M процентна ставка (М/100), 365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів (в грн), отримуємо наступний розрахунок заборгованості за процентами:

У червені 2015 року база, на яку необґрунтовано нараховувалась заборгованість за процентами дорівнювала 491,79 грн. Враховуючи те, що кількість днів у періоді з 01.06.2016 року по 30.06.2016 року складає 30 днів, а процентна ставка, яка застосовувалась позивачем, дорівнювала 42 % річних, отримуємо такий розрахунок:

491,79 * 42% (/100) / 365 * 30 (днів) = 16,97 (грн), а отже позивачем безпідставно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 16,97 грн.

Аналогічну математичну операцію здійснено для періоду з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року, коли база, яка була необґрунтовано включена до розрахунку заборгованості за процентами була збільшена ще на 477,45 грн. та у підсумку дорівнювала 969,24 грн / 31 день (кількість днів у періоді) = 34,57 грн; за серпень 2015 року: 1485,70 грн. (969,24 + 516,46) / 31 день = 52,99 грн; за вересень 2015 року: 2007,01 грн (1485,70 + 521,31) / 30 днів = 69,28 грн; за жовтень 2016 року: 2534,84 грн (2007,01 + 527,83) / 31 день = 90,42 грн; за листопад 2015 року: 3074,47 грн (2534,84 + 539,63) / 30 днів = 106,13 грн; за грудень 2015 року: 3601,05 грн. (3074,47 + 526,58) / 31 день = 128,45 грн; за січень 2016 року: 4158,95 грн. (3601,05 + 557,90) грн / 31 день = 148,35 грн; за лютий 2016 року: 4751,54 (4158,95 + 592,59) грн / 29 днів = 158,55 грн; за березень 2016 року: 5317,16 (4751,54 + 565,62) грн. / 31 день = 189,66 грн; за квітень 2016 року: 5939,66 грн. (5317,16 + 622,50) / 30 днів = 205,04 грн; за травень 2016 року: 6558,07 грн (5939,66 + 622,50) / 30 днів = 205,04 грн; за червень 2016 року: 7210,37 грн (6558,07 + 652,30) / 30 днів = 248,90 грн; за липень 2016 року: 7856,30 грн (7210,37 + 645,93) / 31 день = 280,24 грн; за серпень 2016 року: 8528,61 грн (7856,30 + 672,31) / 31 день = 304,22 грн; за вересень 2016 року: 9862,94 грн (8528,61 + 1334,33) / 30 днів = 340,47 грн.; за жовтень 2016 року: 10590,76 (9862,94 +677,82 + 50 (пеня)) / 31 день = 377,78 грн; за листопад 2016 року: 12144,52 грн (10590,76 + 1453,76 +100 (пеня)) / 30 днів = 419,23 грн.; за грудень 2016 року : 13759,67 грн (12144,52 + 1515,15 + 100 (пені)) / 31 день = 490,82 грн.

А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за період з 01.06.2015 року по 31.12.2016 року, дорівнює 3896 грн, що є сумою вищенаведених доданків.

З 01.01.2017 року позивачем проценти на заборгованість за кредитом не нараховувалась.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається, що внаслідок присвоєння позивачем заборгованості статусу простроченої, під час розрахунку процентів позивач використовував подвійний коефіцієнт, тобто вдвічі збільшуючи суму нарахованих процентів, що за своєю природою має ознаки неустойки. Разом з тим, судом не встановлені умови договору, за якими можливе застосування такого коефіцієнту. А отже, розмір процентів, нарахованих таким методом у відповідні періоди, підлягає зменшенню вдвічі, а саме: за період з 01.08.2016 р. по 30.08.2016 року на 656,22 грн (1312,44 / 2); з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року на 2325,46 грн (4650,92 / 2).

А у підсумку, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який був нарахований позивачем необґрунтовано за вказані періоди, дорівнює 2981,68 грн, що є сумою вищенаведених доданків.

Підсумовуючи всі вищенаведені розрахунки, суд дійшов висновку про те, що позивачем було необґрунтовано нараховано заборгованість за процентами в розмірі 7009,61 грн, що є сумою необґрунтовано нарахованих процентів за період з 01.03.2014 року по 31.05.2015 року в сумі 131,93 грн, з 01.06.2015 року по 31.12.2016 року в сумі 3896 грн та необґрунтовано нарахованих процентів із застосуванням подвійного коефіцієнта в розмірі 2981,68 грн. А отже, вказана сума має бути відняти від сукупної суми заборгованості за процентами, яку просить стягнути позивач в розмірі 15201,68 грн., (25633,96 (заборгованість за простроченим тілом кредиту) 10432,28 (фактичне тіло кредиту) = 15201,68). Отримуємо такий розрахунок 15201,68 7009,61 = 8192,07 ( грн).

Позовні вимоги щодо наявності заборгованості за пенею є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру неустойки. Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з підстав, що наведені вище.

Крім того, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

21.10.2015 року Верховним Судом України у справі №6-2003цс15 було винесено постанову, в якій був викладений висновок про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Оскільки позивач одночасно просить стягнути і пеню, нараховану на прострочене зобов`язання, і пеню, нараховану за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, суд на підставі вищевикладеного висновку щодо застосування норм права, який відповідно до ст. ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом, дійшов висновку про те, що нараховані пені не можуть бути стягнуті з відповідача одночасно, оскільки стосуються одного порушення порушення строків виконання зобов`язання з повернення кредитної заборгованості.

Крім того, при нарахуванні відповідачу заборгованості за неустойкою позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є м. Костянтинівка Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення пені, нарахованої на прострочене зобов`язання, та пені, нарахованої за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, є необґрунтованими. А отже, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.03.2010 року станом на 31.03.2019 року, яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10432 гривень 28 копійок, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 8192 гривень 07 копійок, а всього в розмірі 18624 гривень 35 копійок. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 215,24 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 279, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.03.2010 року станом на 31.03.2019 року, яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10432 гривень 28 копійок, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 8192 гривень 07 копійок, а всього в розмірі 18624 (вісімнадцяти тисяч шестисот двадцяти чотирьох) гривень 35 копійок.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.03.2010 року станом на 31.03.2019 року, яка включає: 7009 гривень 61 копійку - заборгованість за процентами за користування кредитом, 137633 гривні 21 копійку - заборгованість за пенею, нарахованою на прострочене зобов`язання, 2950 гривень 00 копійок - заборгованість за пенею, нарахованою за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а всього в розмірі 147592 (ста сорока семи тисяч п`ятисот дев`яноста двох) гривень 82 копійок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 215 (двохсот п`ятнадцяти) гривень 24 копійок.

Дата складення повного рішення суду 11 грудня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ; відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя