КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/9064/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в особі Представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні, третя особа: Державне підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв», про поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в особі Представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні, обґрунтовуючи його тим, що з 04 червня 2009 року він почав працювати на посаді Голови Представництва. В період з 23 травня 2016 року по 08 вересня 2016 року він знаходився на стаціонарному, а згодом на амбулаторному лікуванні.

Електронним листом від 08 липня 2016 року керівник Компанії по регіону Російської Федерації та країн СНГ - Чаба Кантор повідомив його, що довіреність на його ім`я була відкликана з підстав його тривалої хвороби. В подальшому, 09 вересня 2016 року він прибув до офісу Представництва та приступив до виконання трудових обов`язків. Однак, того ж дня на його службову електронну адресу був направлений лист, в якому повідомлялося про те, що його звільнено. До електронного листа додано копію наказу про звільнення № 09/09/16 від 09 вересня 2016 року, згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб. Згодом, 16 вересня 2016 року його представнику ОСОБА_2 було передано оригінал наказу про звільнення.

Позивач вважає, що його звільнення на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України є незаконним, оскільки Голова Представництва не є посадовою особою, звільнення відбулося у період його тимчасової непрацездатності, а наказ про звільнення виданий з порушенням вимог чинного законодавства та підписаний не уповноваженою на це особою.

Тому, позивач просив суд поновити його на посаді Голови Представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2 235 144,62 грн (з урахуванням уточнених позовних вимог) та відшкодувати завдану йому моральну шкоду, у зв`язку з незаконним звільненням, у розмірі 260 000 грн..

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив момент припинення трудових відносин між ним та Компанією «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед», дійшов помилкового висновку щодо віднесення позивача до категорії посадових осіб та не врахував, що звільнення відбулося у період тимчасової непрацездатності позивача.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказував, що позивач був звільнений у повній відповідності до вимог трудового законодавства України на підставі наказу про звільнення, який був підписаний уповноваженим представником відповідача та після закінчення періоду його тимчасової непрацездатності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що посада Голови Представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні відносився до категорії посадових осіб, тому застосування п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, оскільки на момент звільнення позивача були припинені його повноваження як посадової особи. Відповідачем виконані усі вимоги чинного законодавства щодо застосування п. 5 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з цим підстави для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму частини першої статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року. Закон набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України).

Пунктом 1.1. Положення про Представництво компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» (далі - Положення) встановлено, що компанія «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» є юридичною особою, створеною відповідно до законодавства Індії, та здійснює представництво своїх інтересів в Україні через Представництво.

Пунктом 1.4. Положення передбачено, що Представництво не має статусу юридичної особи та є відокремленим підрозділом компанії, виступає учасником цивільно-правових відносин, набуває майнові та немайнові права від імені та в інтересах Компанії.

Відповідно до п.4.1. Положення управління Представництвом здійснюють керівні органи Компанії та Голова Представництва.

Пункт 4.2 Положення передбачає, що поточне керівництво Представництвом здійснює Голова Представництва, який діє як представник Компанії на підставі довіреності, виданої Компанією, та є підзвітним Компанії.

Відповідно до п.4.5 Положення Голова Представництва представляє інтереси Компанії, здійснює оперативне управління майном Представництва та поточне керівництво Представництвом, здійснює інші поточні функції управління в процесі керівництва Представництвом в межах довіреності та даного Положення.

Пункт 4.3 Положення передбачає, що Голова Представництва призначається та звільняється рішенням Компанії.

Частиною 3 статті 21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

З пункту 1.2. індивідуального трудового договору (контракту) між позивачем та відповідачем від 03 червня 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 як Голова Представництва зобов`язаний управляти комерційною активністю в інтересах Компанії шляхом виконання завдань, поставлених Компанією та надавати Компанії звіти, за результатами діяльності Компанії.

Судом встановлено, що 03 червня 2009 року між позивачем та Компанією «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед», в особі генерального директора по Росії та СНД Ратиш Трехан, укладено індивідуальний трудовий договір, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на посаду Голови Представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні (т.1, а.с.167-172).

ОСОБА_1 здійснював представництво компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні на підставі довіреності від 21 січня 2015 року.

У період з 23 травня 2016 року по 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному, а згодом на амбулаторному лікуванні, що підтверджується копіями виписки з медичної картки та листків непрацездатності (т1, а.с.45-52).

У зв`язку з необхідністю забезпечення безперервної роботи Представництва, 07 червня 2016 року керівництво компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» видало довіреність на представництво на ім`я ОСОБА_3 (т.1, а.с.17-44).

В подальшому, 08 липня 2016 року компанія «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» (в м. Мумбаі, Індія) прийняла рішення про відкликання довіреності на ім`я ОСОБА_1 на представництво компанії в Україні, яке направила на електронну адресу позивача 25 серпня 2016 року (т.1, а.с.11-14).

Компанія «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» (в м. Мумбаі, Індія) 04 серпня 2016 року прийняла рішення про зупинення повноважень ОСОБА_1 , розірвання трудового договору та звільнення його з посади Голови Представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні на підставі п.5 ст. 41 КЗпП України (т.1, а.с.56-60).

На виконання зазначеного рішення, 09 вересня 2016 року згідно наказу № 09/09/16 ОСОБА_1 було звільнено з посади Голови Представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (т.1, а.с.16).

Представник позивача ОСОБА_4. 09 вересня 2016 року відмовилася ознайомлюватися з наказом про звільнення № 09/09/16 від 09 вересня 2016 року, про що складено відповідний акт (т.2, а.с. 58). Згодом, 16 вересня 2016 року представнику позивача ОСОБА_2 було передано копію рішення компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» від 04 серпня 2016 року та оригінал наказу про звільнення №09/09/16 від 09 вересня 2016 року, разом з копією довіреності на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується копією акта приймання-передачі документів (т.2, а.с. 44-45).

При звільненні позивача Представництво «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні виплатило йому вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку в розмірі 999 876,0 грн., компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 552 450,00 грн. та додатково компенсацію за два дні затримки розрахунку в розмірі 15 210,28 грн., а всього виплачено суму в розмірі 1 567 536,28 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (т.2, а.с.63-65).

На виконання вимог п.2.21 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, на підставі рішення компанії «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» від 04 серпня 2016 року та наказу Представництва компанії про звільнення №09/09/16 від 09 вересня 2016 року, дирекцією «Інпредкадри» ДП «ГДІП» було видано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 09 вересня 2016 року (т.1, а.с.83-88).

Відповідний запис про звільнення у трудовій книжці позивача не був зроблений у зв`язку з тим, що трудова книжка знаходилась у позивача ОСОБА_1 , а на численні запити про повернення трудової книжки позивач не відповідав (т.1, а.с.89-92).

З огляду на приписи Положення та трудового договору між позивачем та відповідачем, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 як Голова Представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні, обіймав посаду, пов`язану з організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями, а тому відноситися до категорії посадових осіб і на нього поширюється дія п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Тим більше, чинним трудовим законодавством не передбачено жодних виключень з переліку посадових осіб, з якими може бути розірвано трудовий договір на підставі вищенаведеної норми КЗпП України.

Законність звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України обумовлюється лише правозгідністю рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому та звільнення працівників.

Судом першої інстанції встановлено, що на час прийняття Компанією рішення від 04 серпня 2016 року про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 та на час звільнення позивача, відповідно до наказу № 09/09/2016 від 09 вересня 2016 року, дія попередньої довіреності на ім`я ОСОБА_1 була скасована. Тим самим, на час звільнення позивача його повноваження, як посадової особи - Голови Представництва «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні, були припинені.

Також, судом першої інстанції встановлено, що рішення про розірвання трудового договору з позивачем було прийнято саме відповідачем - Компанією «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед», як роботодавцем позивача, що підтверджено наданими апостильованими документами. В свою чергу, оформлення наказу про звільнення № 09/09/2016 від 09 вересня 2016 року, здійснювалося лише на виконання рішення Компанії про розірвання трудового договору, у відповідності до вимог Положення про Представництво «Гленмарк Фармасьютикалз Лімітед» в Україні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення повноважень позивача як Голови Представництва, відповідно до рішення Компанії від 04 серпня 2016 року є підставою для видачі наказу про звільнення від № 09/09/2016 від 09 вересня 2016 року у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи.

Наведені фактичні обставини справи, у повній мірі підтверджені належним та достатнім доказами, дозволяють дійти висновку щодо відповідності оскаржуваного наказу про звільнення вимогам чинного трудового законодавства, що виключає правові підстави для поновлення позивача на роботі.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи та надані сторонами докази, надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено з дотриманням трудових прав працівників, що є підставою для відмови у задоволенні даного позову.

Суд апеляційної інстанції не вбачає порушень норм законодавства при ухваленні судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно встановив дату звільнення позивача, а саме: не з дати видачі наказу про звільнення (09 вересня 2016 року), а з дати, з якої Компанія розірвала з ним трудовий договір (04 серпня 2016 року), відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що припинення повноважень позивача як Голови Представництва, відповідно до рішення Компанії від 04 серпня 2016 року є лише підставою для видачі наказу про звільнення від № 09/09/2016 від 09 вересня 2016 року.

У відповідності до вимог чинного законодавства підставою для звільнення працівника є відповідний наказ про звільнення, який було видано після закінчення періоду його тимчасової непрацездатності, а саме 09 вересня 2016 року.

З огляду на викладене, вбачається повна відповідність оскаржуваного позивачем наказу про звільнення вимогам чинного трудового законодавства також і в частині встановлення дати звільнення з посади.

З урахуванням вищенаведеного, судом апеляційної інстанції також відхиляються доводи апелянта щодо звільнення ОСОБА_1 під час перебування на лікуванні у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, оскільки позивач перебував на лікуванні в період з 23 травня 2016 року по 08 вересня 2016 року, а наказ про звільнення №09/09/2016 датований 09 вересня 2016 року, тобто після того як закінчився період тимчасової втрати працездатності.

Доводи апелянта щодо відсутності у ОСОБА_3 повноважень на оформлення наказу про звільнення, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки на підставі п. 16 довіреності на ім`я ОСОБА_3 від 07 червня 2016 року, вона наділяється повноваженнями щодо працевлаштування працівників Представництва, при цьому надані повноваження на звільнення були додатково підтверджені офіційним листом керівництва Компанії від 24 жовтня 2016 року (т.1, а.с.191-193).

У своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що на дату звільнення позивача (09 вересня 2016 року) ОСОБА_5 перебувала у відпустці, тому оформлення наказу про звільнення відбулося з порушеннями вимог чинного законодавства, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього позивач не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що на позивача не поширюється положення п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України, оскільки на момент виникнення трудових відносин між ним та відповідачем (03 липня 2009 року) трудове законодавство не містило вказаної норми, відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані, оскільки ґрунтуються на власному тлумаченні апелянтом норм законодавства. Пункт 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України набрав чинності 01 червня 2014 року, та був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги докази надані позивачем, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом першої інстанції надано оцінку вказаним доказам та визнано їх неналежними та недопустимими.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, а саме не було розглянуто його клопотання про витребування доказів, не вжито заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом, порушено порядок прийняття судового рішення та його проголошення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки допущенні судом першої інстанції порушення норм процесуального права не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «08» серпня 2019 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді А.С. Сержанюк

О.І. Сліпченко