ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5674/19 Справа № 211/3716/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/3716/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 лютого 2019 року, яке ухвалене суддею Ткаченко С.М.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

У вересні 2017 року ОСОБА_1 уточнила позовну заяву та зазначила третьої особою по справі Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником 1/6 частки домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2010 року, що посвідчене Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-692.

Крім позивачки, співвласниками домоволодіння є наступні особи: ОСОБА_6 - у розмірі 1/6 частки відповідно до дублікату Договору купівлі-продажу, посвідченого 08.07.1982 року Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 2-1960; ОСОБА_7 у розмірі 2/3 частки відповідно до Свідоцтва на право на спадщину за законом, що видане Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою 15.08.1998 року за реєстром № 1-2981.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після нього прийняла громадянка ОСОБА_8 , яка до цього часу спадщину не отримала і частка померлого у праві власності до цього часу є відкритою.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

12.08.2016 року з довідки № 524 відділу реєстрації місця мешкання фізичних осіб Довгинцівської районної у місті ради позивачу стало відомо, що у домоволодінні зареєстровані, як у місці свого постійного мешкання, відповідачі по справі.

Реєстрація відповідачів у домоволодінні відбулася у наступні терміни: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєструвалася у домоволодінні 25.09.2007 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєструвалася у домоволодінні 29.05.2008 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєструвалася у домоволодінні 12.11.2010 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєструвався у домоволодінні 02.12.2012 року.

Посилаючись на те, що на час реєстрації відповідачів у домоволодіння два співвласника домоволодіння були померлими ( ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), позивач просила суд припинити сервітут (право користування чужим майном) домоволодінням АДРЕСА_1 для наступних фізичних осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - визнавши вищевказаних осіб - особами, які втратили право на користування домоволодінням АДРЕСА_1 .

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Припинено право користування чужим майном шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин справи та на неналежну оцінку доказів по справі. Зокрема, судом не було з`ясовано думку інших співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 та не взято до уваги, що домоволодіння поділено на два різні повір`я і ОСОБА_1 не має жодних прав на будинок АДРЕСА_2 . При цьому, наголошує на тому, що у справі необхідно з`ясувати думку ОСОБА_9 , яка є спадкоємицею ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у встановленому законом порядку прийняла спадщину.

Крім того, відповідач зауважує, що спірне домоволодіння є її житлом та разом з нею зареєстровані такої і її неповнолітні діти, а тому її не можна визнати такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

До того ж, на думку відповідача, позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду з даним позовом, а її твердження щодо несплати відповідачами комунальних платежів не відповідають дійсності.

Також наголошує й на тому, що в провадженні Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу перебуває цивільна справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю, однак суд першої інстанції цієї обставини до уваги не взяв.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи завчасно (16.07.2019 року) належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за її апеляційною скаргою (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй судового повідомлення про призначення судового засідання на 06.08.2019 року - а.с. 216), в судове засідання не з`явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Хобту С.Г., які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 ніколи не були членами сім`ї позивача або членами сім`ї інших співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 та зареєструвалися за вищевказаною адресою без згоди жодного з співвласників, протягом останніх кількох років без поважних причин не мешкають за місцем реєстрації та передали дане домоволодіння у користування стороннім людям, у зв`язку з чим втратили право користування житловим приміщенням на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частинами першою та другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Проте, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків, власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Крім того, за положеннями статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (стаття 361 ЦК України).

Отже, якщо майно, зокрема житловий будинок, належить кільком співвласникам на праві спільної часткової власності, то порядок володіння та користування майном визначається за взаємною згодою співвласників, тоді як правом розпорядження своєї частки майна наділений кожен із співвласників окремо, без обов`язкового погодження своїх дій із іншими співвласниками.

Як вбачається з матеріалів справи, на території домоволодіння АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1», який складається із двох квартир, з окремими входами до будинку (а.с. 8), із яких квартира ОСОБА_12 , загальною площею 60,3 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., та квартираОСОБА_13 , загальною площею 105,3 кв.м., житловою площею 72,5 кв.м.

Домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 (1/3 частина - на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого 08.07.1982 року Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 1407) та ОСОБА_7 (2/3 частини - на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, виданого Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою 15.07.1998 року, реєстр № 1-2981).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 44, 45).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38), після смерті якого спадщину прийняли ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 та після її смерті спадщину, яка складається із 1/6 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , прийняла її донька ОСОБА_1 (позивачка по справі).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2010 року, що посвідчене Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-692, спадщина отримана позивачкою ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , складається з 1/6 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та в цілому має наступні характеристики: дерев.каркас обкладеного цеглою житловий будинок «А-1», житловою площею 72,5 кв.м., загальною площею 105,3 кв.м., дощаті сарай «Б», шл/лит гараж «Г», дощаті вбиральня «Ж», огорожа 1-4, водо колонка І, ІІІ (а.с. 12).

З наведеного слідує, що позивачці належить частка у квартирі АДРЕСА_6 , з господарчими побудовами.

На даний час у вищевказаному домоволодінні зареєстровані відповідачі по справі, а саме: ОСОБА_2 зареєстрована з 25.09.2007 року, ОСОБА_3 зареєстрована з 29.05.2008 року, ОСОБА_4 зареєстрована з 12.11.2010 року, ОСОБА_5 зареєстрований з 02.12.2012 року (а.с. 4, 84).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За положеннями ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, виходячи з вищенаведених процесуальних норм, саме на позивачку ОСОБА_1 покладено обов`язок з доведення заявлених позовних вимог, зокрема щодо користування відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 саме квартирою АДРЕСА_6 , співвласником якої є позивачка.

Натомість матеріали справи таких відомостей не містять.

Не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду й доводи позивачки про те, що факт реєстрації відповідачів у спірному домоволодінні перешкоджає їй здійснювати правомочності власника та користуватися власним майном.

Зокрема, до суду не було надано належних та допустимих доказів про те, що відповідачі чинять позивачці ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй часткою у домоволодінні АДРЕСА_1 , та остання не має можливості вселитися до будинку.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 27 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на боці позивача - Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 12 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: