КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/425/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9705/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року, постановлену під головуванням судді Коренюк А.М, по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Наталії Іванівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Соколов В.В. звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просив визнати протиправними дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівської Н.І., виражені у нарахуванні суми боргу у розмірі 68 286,75 грн. та відмові у знятті арештів; зобов`язати головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівську Н.І. зробити перерахунок суми боргу та у разі відсутності боргу зняти арешт, накладений постановою від 20 вересня 2018 року на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках боржника на суму 157 793,23 грн. та на все майно, накладений постановою від 16 березня 2016 року у виконавчому провадженні №48243332.

Мотивував свої вимоги тим, що державним виконавцем у порушення Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 СК України невірно проведений розрахунок заборгованості по аліментам й визначена її сума у розмірі 68 286,75 грн., що є підставою для скасування заходів накладеного арешту постановою державного виконавця від 20 вересня 2018 року на грошові кошти, що містяться на його банківських рахунках, як боржника в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №753/4056/15, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 17 липня 2015 року про стягнення з нього як боржника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2015 року та до повноліття сина - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначав, що невірно визначена сума боргу стала наслідком винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення арешту на грошові кошти, розміщені в банківських установах. Вважає, що державний виконавець, з урахуванням отриманої від нього, як платника аліментів, інформації про його заробіток/дохід, мав би вираховувати розмір (суму) аліментів, застосовуючи положення ч. 1 ст. 195 СК України, тобто виходячи із фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, проте, державний виконавець вираховував заборгованість за положенням ч. 2 вказаної статті, а саме - виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що суперечить закону та порушує його права як платника аліментів (а.с. 1-24).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - Соколова В.В. на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Н.І., заінтересована особа: ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з Соколова В.В. на користь держави 384,20 грн. судового збору (а.с.122, 123-127).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 04 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - Соколов В.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду (а.с. 135-139).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Малівською Н.І. було здійснено невірний розрахунок заборгованості, оскільки не було враховано, що боржник зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності не весь час нарахування боргу, та що боржник не зареєстрований у місті Києві, середній показник статистичного доходу якого було взято за основу. Вказував, що боржник надав державному виконавцю підтвердження доходів за весь час розрахунку заборгованості, а тому середня заробітна плата працівника для даної місцевості не могла бути застосована у даному випадку. Вважав, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки районний суд не з`ясував обставин, які мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник - адвокат Соколов В.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Стягувач ОСОБА_2 заперечувала проти скарги та просила її відхилити.

Інші особи в судове засідання не з`явилися, проте, були сповіщені належним чином, про що у справі наявні докази. Представник Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 172-180).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що держаний виконавець при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам та накладенні арешту на грошові кошти боржника діяв у відповідності до вимог законодавства.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист №753/4056/15 від 17 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2015 року та до повноліття сина - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 117-118).

З матеріалів виконавчого провадження №48243332, копії яких долучено до матеріалів справи, вбачається, що 27 липня 2015 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2015 року та до повноліття сина - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 75).

На запит державного виконавця №908/15 від 15 вересня 2015 року до ДПІ в Дарницькому районі міста Києва надання інформації про здійснення фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 надано відповідь, з якої вбачається, що суб`єкт господарської діяльності ОСОБА_1 перебуває на обліку як основний платник податків з 09 листопада 2000 року. За період з 01 січня 2012 року по 30 вересня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (а.с. 78, 80).

Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 28 жовтня 2015 року встановлено, що боржник працює, є ФОП « ОСОБА_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 77).

09 грудня 2015 року стягувач ОСОБА_2 подала державному виконавцю заяву про вжиття заходів виконавчого провадження і повідомила, що станом на 09 грудня 2015 року аліменти від платника не отримувала (а.с. 83)

Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 16 березня 2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 82, 85).

У матеріалах виконавчого провадження також міститься виклик, яким зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 15 березня 2017 року щодо сплати боргу за виконавчим документом, надання документів на підтвердження сплати, а також зобов`язано ОСОБА_1 надати достовірні відомості про доходи та місце роботи, надати довідку з місця роботи та достовірні відомості про доходи, майно боржника (а.с. 93-94).

23 березня 2018 року ОСОБА_1 подав до виконавчої служби письмову заяву з проханням долучити до матеріалів виконавчого провадження копії чеків про сплату аліментів. При цьому вказана заява не містить додатків, інформації про період погашення заборгованості і обсяг сплачених грошей (а.с. 100)

20 вересня 2018 року начальником ДарницькогоРВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві надіслано до банківських установ запити, разом з постановою про арешт коштів боржника від 20 вересня 2018 року, про надання інформації, залишки коштів на рахунках боржника ОСОБА_1 (а.с. 98-99).

22 вересня 2018 року державним виконавцем ДарницькогоРВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві проведений розрахунок заборгованості по аліментам за правилом ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тобто виходячи із статистичних даних середньомісячної заробітної плати по м. Києву. Оскільки боржником довідки з місця роботи не надано, розрахунок заборгованості проводився згідно з інформації Головного управління статистики у м. Києві щодо розміру середньомісячної заробітної плати на одного середньооблікованого штатного працівника по м. Києву.

Згідно з вищевказаним розрахунком сума нарахованих аліментів станом на 21 вересня 2018 року була визначена в розмірі 105 195,49 грн., а загальна сума боргу за аліментами визначена в сумі 157793.23 грн., з урахуванням штрафу 50% у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки (частина 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження») (а.с.112-113).

21 листопада 2018 року представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Соколов В.В. звернувся до ДарницькогоРВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві з заявою про перерахунок боргу та зняття арешту з коштів боржника, до якої долучив копії довідок про доходи, платіжних квитанцій, довідки про реєстрацію місця проживання (а.с. 114-115).

У відповідь на заяву представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Соколова В.В. про перерахунок боргу та зняття арешту з коштів боржника зазначено, що у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати періодичних платежів згідно з довідки-розрахунку від 07 грудня 2018 року зняття арешту не вбачається можливим. Вказаний лист не є розрахунком заборгованості, тому колегія суддів відхилила посилання апелянта на суму заборгованості в розмірі 68 286.75 грн. (а.с. 109).

07 грудня 2018 року державним виконавцем ДарницькогоРВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві проведений розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 , керуючись ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 12 ч. 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, ст. 182, 195 СК України, Закону України «Про Державний бюджет України», згідно з якою заборгованість станом на 21 вересня 2018 року становить 84 401,77 грн. за період з 26 лютого 2015 року по 21 вересня 2018 року (а.с. 110-111).

На час відкриття вищезазначеного виконавчого провадження № 48243332 і винесення постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 16 березня 2016 року чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження", статтею 1 якого визначалося, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На час прийняття постанови державного виконавця від 20 вересня 2018 року про арешт коштів боржника і виконання оспорюваного заявником розрахунку заборгованості по аліментам від 07 грудня 2018 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року N 1404-VIII (надалі - Закон N 1404-VIII ).

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Закону N 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За нормами статті 2 вказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 18Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.ч. 4, 13 ст. 71 Закону N 1404-VIII, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року №855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №849/31801 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», а саме п. 4 розділу ХVІ «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та(або)розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону N 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 195 СК України (в редакції Закону чинної на час складення оспорюваної заявником довідки про розмір заборгованості) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Винесення постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 16 березня 2016 року у зв`язку із наявною заборгованістю боржника ОСОБА_1 по сплаті аліментів узгоджується з вимогами чинного на той час Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, а у справі відсутні докази оскарження боржником вказаної постанови.

Оскільки на час прийняття постанови державного виконавця від 20 вересня 2018 року про арешт коштів боржника і складення державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам від 07 грудня 2018 року набрав чинності Закон N 1404-VIII, колегія суддів, з урахуванням положень пунктів 6, 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1404-VIII, дійшла висновку, що після набрання чинності цим Законом державний виконавець мав здійснювати виконавчі дії відповідно до цього Закону.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів відхилила відповідні доводи апелянта про неправильність розрахунку заборгованості по аліментам із застосуванням законодавства, яке було чинним на час визначення державним виконавцем розміру заборгованості і складення довідки від 07 грудня 2018 року.

При цьому, до суду не надано об`єктивних доказів виконання боржником ОСОБА_1 вимоги державного виконавця за якою визначено зобов`язання ОСОБА_1 до 15 березня 2017 року з`явитись до державного виконавця і надати достовірні відомості про доходи та місце роботи, надати довідку з місця роботи та достовірні відомості про доходи, майно боржника. Наявна в матеріалах виконавчого провадження заява ОСОБА_1 від 23 березня 2018 року з проханням долучити до матеріалів виконавчого провадження копії чеків про сплату аліментів, не містить інформації про додання до цієї заяви будь-яких документів, які витребовувались державним виконавцем, копій чеків про сплату аліментів, період погашення заборгованості або обсяг сплачених грошей (а.с. 93-94, 100).

За заявою представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Соколова В.В. від 21 листопада 2018 року, державний виконавець здійснив перерахунок вказаної суми заборгованості та з урахуванням долучених до заяви документів (копій довідок про доходи боржника, копій платіжних квитанцій боржника, довідки про місце реєстрації) (а.с. 5-11) та встановив, що заборгованість становить 84 401,77 грн.

За довідкою від 31 жовтня 2018 року, доданою представником ОСОБА_1 до виконавчої служби разом із заявою від 21 листопада 2018 року, ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку із зазначенням загальної суми доходу, яка вказана самим платником податку (рядок 8 декларації): 2015 рік - 50347.25 грн., 2016 рік - 0 грн., 2017 рік - 24600 грн., перше півріччя 2018 року - 10270 грн. (а.с. 44-45).

Таким чином, державний виконавець ДарницькогоРВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 правомірно виходив з того, що боржник є фізичною особою-підприємцем - ФОП « ОСОБА_1 » (а.с.77), згідно даних ДФС у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві за період розрахунку заборгованості по аліментам перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (а.с. 80), на виклик державного виконався не з`являвся, довідок з про отримання заробітної плати не подавав, а тому розрахунок заборгованості здійснено у відповідності до положення ч. 2 ст. 195 СК України.

Колегія суддів перевірила розрахунок від 07 грудня 2018 року та дійшла висновку, що він є правильним та таким, що відповідає вимогам закону, який регулює порядок нарахування аліментів.

Надані до районного суду фотокопії квитанцій, за якими ОСОБА_1 сплатив аліменти: за період з 12 листопада 2015 року до 16 грудня 2015 року - 2110 грн.; за період з 19 січня 2016 року до 13 грудня 2016 року - 9680 грн.; за період з 18 лютого 2017 року до 22 грудня 2017 року - 18912 грн.; за період з 16 лютого 2018 року до 30 жовтня 2018 року - 11260 грн., а всього на суму - 41962 грн. не свідчать про погашення боржником заборгованості, а тому колегія суддів відхилила доводи апелянта про відсутність такої (а.с. 8-11, 187-191)

Встановивши, що рішення суду боржником не виконується, державний виконавець виніс постанову від 20 вересня 2018 року про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках боржника в межах виконавчого провадження №48243332.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону N 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Заявник у скарзі просив у разі встановлення відсутності боргу зняти арешт, накладений на майно боржника постановою від 16 березня 2016 року та на грошові кошти боржника постановою від 20 вересня 2018 року, що містяться на банківських рахунках боржника.

Проте як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, які містяться в справі, вищевказана заборгованість, яка визначена державним виконавцем станом на 21 вересня 2018 року, боржником не погашена(а.с. 17-18).

Враховуючи вказане, дії державного виконавця щодо нарахування суми боргу та відмови у знятті арешту є законними тавідповідають вимогам ст. 195 СК України та ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Власний розрахунок заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини (а.с. 4) не є належним доказом неправильності розрахунків заборгованості по аліментам, зроблених державним виконавцем, тому колегія суддів відхилила вказані доводи апелянта.

Доводи апелянта про те, що розрахунок заборгованості, зроблений виходячи із середньої заробітної плати працівника по місту Києву, є неправильним, оскільки відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 зареєстрований у місті Києві, не можуть братися до уваги з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, згідно з ч. 2 ст. 195 СК України, в редакції Закону чинної на час складення державним виконавцем оспорюваного боржником розрахунку заборгованості по аліментам, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Враховуючи те, що державним виконавцем було встановлено і вказане підтверджується доказами по справі, що боржник ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, перебував на спрощеній системі оподаткування, знаходився, працював і фактично проживав в м. Києві, дії державного виконавця відповідають вимогам Закону.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Враховуючи вищезазначені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення оскаржуваної ухвали без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 23 травня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 08 серпня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова