Справа № 204/4156/19
Провадження № 2/204/1256/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю представника позивача адвоката Черненкова О.В.,

за участю представника третьої особи Волошенюк Г.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Чечелівського району у м. Дніпрі сектор Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що з відповідачем ОСОБА_2 , 1986 року народження, позивач зареєструвала шлюб 18.08.2006 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 562., який був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2014 р. Від шлюбу народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до довідки про склад сім`ї, малолітня дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресом, АДРЕСА_1 . Відповідач з серпня 2013 р. знаходиться в місцях позбавлення волі, не цікавиться своєю дитиною, не спілкується з ним, не займається його вихованням, не приймає участі в догляді за дитиною та в його лікуванні. Таким чином, відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків, що підтверджується його особистою заявою від 03.06.19 р., підпис на якій засвідчений начальником державної установи Дніпровська установа виконання покарань (4)», а також довідкою про склад сім`ї від 28.05.19 р. та судовими рішеннями про розірвання шлюбу від 30.07.2014 р. та про стягнення аліментів від 16 серпня 2017 р., у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені.

Відповідач в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції із Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань №4» 30.07.2019 не заперечував проти задоволення позовних вимог, позбавлення його батьківських прав та просив закінчити розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи - Управління - служби у справах дітей Чечелівської районної у м. Дніпрі ради у судовому засіданні вважала за доцільне позбавити батьківських прав відповідача стосовно його малолітньої дитини.

Вислухавши сторони, позивача ОСОБА_1 , допитану в судовому засіданні в якості свідка за згодою останньої відповідно до вимог ст.92 ЦПК України, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що 18 серпня 2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №562 (арк.с.8).

Від шлюбу у подружжя народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 травня 2010 року виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції серії НОМЕР_2 , актовий запис №508 (арк.с.7).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18 серпня 2006 року у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №562, від якого є малолітня дитина, розірвано (арк.с.9-10).

Як вбачається з судового наказу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2017 року, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на користь матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 25 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (арк.с.11).

Згідно довідки від 28 травня 2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої на підставі заяви ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 до складу зареєстрованих осіб входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджує факт спільного проживання матері з дитиною (арк.с.12).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання є задовільними: у будинку чисто та прибрано, кімнати обладнані необхідними меблями та побутовою технікою, всі комунікації функціонують, дитина забезпечена індивідуальним місцем для сну та виконання навчальних завдань, для зберігання одягу дитини є окрема шафа, дитина має усе необхідне для повноцінного розвитку (арк.с.53).

У заяві ОСОБА_2 , яка була засвідчена начальником державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» Калашниковим І.С. , відповідач зазначає, що з серпня 2008 року він не приймає участі у вихованні та розвитку своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не цікавиться та не піклується про нього, позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (арк.с.13).

Позивач ОСОБА_1 , допитана в судовому засіданні в якості свідка за згодою останньої відповідно до вимог ст.92 ЦПК України, зазначила, що відповідач є її колишнім чоловіком. Познайомились з ним по роботі, почали зустрічатись і у 2006 році одружились. Після цього, позивач почала бачити, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями. У 2010 році народилась дитина. У 2013 році відповідач навмисно вбив рідного брата позивача. Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 було засуджено до 7 років позбавлення волі. Шлюб було розірвано у 2014 році, коли відповідач був засуджений. Звільнився він умовно-достроково у травні 2018 року. Колишній чоловік повернувся проживати до своєї тітки, з батьками своїми відповідач не спілкується. У вересні 2018 року ОСОБА_2 вбив чоловіка та відрізав йому голову та наразі утримується у ДУ «ДУВП №4». Зазначила, що однією сім`єю не проживає з ним з 2013 року. ОСОБА_2 вчиняв злочини через надмірне зловживання спиртними напоями. Дитина наразі проживає з матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Іноді позивачу допомагає її батько. Останній раз дитина бачила свого батька у травні 2018 року.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених ОСОБА_1 , її показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.

Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк.с.52).

Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п.2 ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/ він, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на розвиток дитини. Відповідач не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до її внутрішнього світу. Наведене підтверджує факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини. Крім того, обставина, яка визнана учасником процесу, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, а отже, визнання позову відповідачем є підставою для звільнення від доказування.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, його поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що правові обґрунтування, на які вказувала позивач в судовому засіданні, знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами.

Вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат у сумі 10000 грн. - як витрат на правову допомогу, задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В порядку відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, позивач зазначала про стягнення суми в розмірі 10000 грн., обрахованої у відповідності до положень договору про надання правової допомоги та виконаного адвокатом обсягу робіт.

Проте, з наявної копії договору №287/12 про надання правової допомоги від 23.05.2019, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, не можливо встановити опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; відсутній акт приймання-передачі обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості із зазначенням складності справи, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.51 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст.12,13,76-82,133,141,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст.7, 19, 150, 164, 171, 180 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Чечелівського району у м. Дніпрі сектор Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар