Постанова

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 295/9009/17

провадження № 61-46383св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Житомирська міська рада, ОСОБА_2 , Департамент реєстрації Житомирської міської ради,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_3 , подану адвокатом Кононовим Миколою Анатолійовичем, та ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року у складі судді Зосименка О. М. та постанову апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради, ОСОБА_2 , Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення Житомирської міської ради та визнання протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовна заява мотивована тим, що він є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :11:014:0059 (далі - земельна ділянка) на підставі договору оренди землі від 26 серпня 2009 року, укладеного ним з Житомирською міською радою.

Рішенням Житомирської міської ради № 632 від 27 лютого 2014 року позивачу, за його клопотанням, надано дозвіл на припинення договору оренди земельної ділянки. Однак подальших дій щодо укладення додаткової угоди, її державної реєстрації та складання акту-приймання передачі земельної ділянки до відання міської ради виконано не було.

Пунктом 12 рішення Житомирської міської ради від 28 квітня 2016 року № 207 земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки від 26 серпня 2009 року є чинним, та не припиненим, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати пункт 12 рішення Житомирської міської ради від 28 квітня 2016 року № 207, яким земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 ; визнати протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 серпня 2017 року № 36490092, прийняте Державним реєстратором Департаменту реєстрації щодо реєстрації права власності на вказану вище земельну ділянку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано арешт на земельну ділянку та заборону ОСОБА_2 провадити будь-які дії, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка на момент прийняття оскаржуваного рішення не перебувала у користуванні позивача, оскільки право користування останнього припинилося у зв`язку із добровільною відмовою та на підставі рішення Житомирської міської ради від 27 лютого 2014 року № 632 року, яке є чинним. Тому рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 прав позивача не порушує.

Постановою апеляційного суду Житомирської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року залишеним без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

31 жовтня 2019 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_3 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи на 20 березня 2018 року, що позбавило його можливості реалізувати передбачені процесуальним законом права.

Також судами першої та апеляційної інстанції належним чином не з`ясовано усіх обставини справи, які мають суттєве значення для справи, зокрема чи припинений в установленому законом порядку договір оренди земельної ділянки від 26 серпня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та Житомирською міською радою, чи поверталась земельна ділянка за актом прийому-передачі у комунальну власність, чи є на спірній земельній ділянці будівлі чи споруди, побудовані ОСОБА_1 , що призвело до прийняття помилкових рішень.

Крім того, судами не взято до уваги, що Житомирська міська рада приймаючи рішення про передачу у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_2 не розірвав в установленому Законом порядку договір оренди земельної ділянку, та ОСОБА_2 не надавався та не затверджувався дозвіл на розробку проекту землеустрою, що призвело до порушень вимог статей 116, 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного суду з касаційною скаргою, з урахуванням уточнень, просить скасувати рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року у повному обсязі. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами належним чином не з`ясовано усіх обставини справи, які мають суттєве значення для справи, не надано належної оцінки вимогам законодавства щодо порядку припинення договорів оренди, не встановлено чи припинений в установленому законом порядку договір оренди земельної ділянки від 26 серпня 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та Житомирською міською радою, оскільки додаткова угода про припинення договору оренди не приймалась, та акт приймання-передачі земельної ділянки не складався.

Також судами не досліджено питання щодо надання Житомирською міською радою дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проектної документації із землеустрою на спірну земельну ділянку, чи виготовлялась останньою відповідна технічна документація, та на підставі чого був прийнятий Житомирською міською радою оскаржуваний пункт рішення Житомирської міської ради про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 .

Доводи інших учасників справи:

У січні 2019 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку подано до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Кононовим М. А., у яких просить залишити її без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Також у березні 2019 року через засоби поштового зв`язку подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких просить, з урахуванням додаткових пояснень до відзиву, поданих 27 вересня 2019 року, залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року заяву ОСОБА_3 , подану адвокатом Кононовим М. А., про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року задоволено, та поновлено строк. Відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Богунського районного суду міста Житомира.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року та постанови апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року задоволено, поновлено строк. Відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що відповідно до договору оренди землі від 25 серпня 2009 року, укладеного між Житомирською міською радою та ОСОБА_1 , останній отримав в строкове користування земельну ділянку строком на 10 років.

Рішенням Житомирської міської ради від 27 лютого 2014 року № 632 на підставі нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 про відмову прав забудовника від 02 серпня 2013 року достроково припинено дію договору оренди землі, предметом якого є оскаржувана земельна ділянка.

23 травня 2014 року позивачем складено нотаріально посвідчену заяву про відмову від оренди земельної ділянки.

Згідно з пунктом 36 договору оренди дія договору припиняється, зокрема за взаємною згодою сторін.

Рішенням Житомирської міської ради від 28 квітня 2016 року № 207, земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до статті 141 ЗК України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що право оренди земельної ділянки ОСОБА_1 припинилося у зв`язку із добровільною відмовою та на підставі рішення Житомирської міської ради від 27 лютого 2014 року № 632, яке є чинним, та позивачем не оскаржувалось. Тому на момент прийняття оскаржуваного рішення про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки така земельна ділянка не перебувала у користуванні позивача, отже оскаржуване рішення не порушує прав позивача.

Доводи касаційних скарг що судами першої та апеляційної інстанції належним чином не з`ясовано усіх обставини справи, які мають суттєве значення для справи, зокрема чи припинений в установленому законом порядку договір оренди земельної ділянки не може бути взято до уваги, оскільки судами надано оцінку рішенню Житомирської міської ради від 27 лютого 2014 року № 632, та вірно встановлено що договір оренди є припинений.

Доводи касаційних скарг, щодо неправомірного прийняття рішення Житомирською міською радою про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 без надання Житомирською міською радою дозволу останній на виготовлення проектної документації із землеустрою на спірну земельну ділянку є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відповідно до її заяви від 16 червня 2015 року, рішенням Житомирської міської ради від 20 серпня 2015 року № 977 та додатку до нього надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під існуючим нерухомим майном на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0300 га про провулку Піонерських таборів, 14 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 , що оскаржуваним рішенням про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 порушено його право, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки його право є похідними від прав позивача, а також як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 вже звертався до суду з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування пункту 12 рішення Житомирської міської ради від 28 квітня 2016 року № 207. За результатом розгляду справи Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком суду апеляційної інстанції, який скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що на час звернення із заявою про передачу у власність та користування спірної земельної ділянки, ОСОБА_3 не був громадянином України, про що свідчить його посвідка на постійне проживання, заява про передачу йому у власність та користування земельної ділянки від 06 березня 2015 року та паспорт громадянина України, який отримано 22 травня 2015 року.

Таким чином позивач, як громадянин іншої держави, у відповідності до норм чинного національного законодавства, до отримання громадянства України не мав права на отримання у власність та користування спірної земельної ділянки.

Посилання ОСОБА_3 у своїй касаційній скарзі, на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв`язку з тим, що розгляд справи відбувся без його участі, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи на 20 березня 2018 року є необґрунтованими.

Відповідно до частини 5 статті 130 Цивільно процесуального Кодексу встановлено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2018 року судове засідання по справі було відкладене на 29 березня 2018 року, про що було повідомлено представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 , що підтверджується підписом представника на повідомленні про дату та час розгляду справи. Тобто, виходячи з частини 5 статті 130 Цивільно процесуального Кодексу встановлено, ОСОБА_3 був повідомлений про відкладення засідання по справі на 29 березня 2018 року .

Інші доводи касаційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційні скарги без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_3 , подану адвокатом Кононовим Миколою Анатолійовичем, та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 29 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко