Житомирський апеляційний суд
Справа №280/89/18 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 54 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №280/89/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області,

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області, ухвалене 16 квітня 2018 року суддею Василенком Р.О. у м. Коростишеві, повний текст рішення складено 19 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі - УВД ФССУ у Житомирській області, Виконавча дирекція), третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила: визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки начальника УВД ФСС України в Житомирській області від 19 грудня 2017 року № 425 про звільнення її з посади; поновити на роботі в Коростишівському відділенні УВД ФСС України у Житомирській області; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 серпня 2017 року позивач обіймала посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення УВД ФСС України у Житомирській області в порядку переведення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Коростишівському районі Житомирської області.

26 жовтня 2017 року позивача попередили про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці, зокрема, системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу та найменування посади, які вступають в дію з 01 січня 2018 року, а також про можливе майбутнє звільнення.

20 грудня 2017 року позивач отримала повідомлення про те, що її посада скорочується, вакантні посади відповідно до її фаху відсутні, а тому вона підлягає звільненню відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року.

Наказом в. о. начальника УВД ФСС у Житомирській області від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року. З даним наказом позивач була ознайомлена 22 грудня 2017 року.

Позивач посилається на те, що при її звільненні не були дотримані встановлені законодавством гарантії прав працівників та вимоги до процедури такого звільнення, а саме: пункти 3 та 10 частини другої статті 42 КЗпП України.

Також указує на те, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкової організації, членом якої вона є.

Зазначила, що не була запрошена на засідання профспілкового комітету для розгляду питання про її звільнення, призначене на 22 грудня 2017 року. Профспілковим комітетом надано згоду на її звільнення з ініціативи уповноваженого органу. Наголошує на тому, що має переважне право на залишення на роботі, оскільки до настання пенсійного віку їй залишилося 2 роки та 5 місяців, а також вона майже 9 років ефективно виконувала свою роботу, порушення трудової дисципліни не допускала та має безперервний стаж з 2008 року.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області Прокопчука В.В. від 19 грудня 2017 року № 425-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з 30 грудня 2017 року. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2017 року по день постановлення рішення в сумі 37404 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку в сумі 10909,50 грн в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 02 серпня 2018 року вказане рішення суду скасовано та постановлено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_3 у Житомирській області на користь ОСОБА_1 18182,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вищевказана постанова суду апеляційної інстанції постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року скасована та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник Виконавчої дирекції, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2018 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зазначив, що судом не враховано заперечень відповідача щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку із чим він був позбавлений надати пояснення по суті спору в судовому засіданні. Також вказав на помилковість висновку суду щодо не попередження позивача про наступне звільнення у строки визначені трудовим законодавством. При цьому не враховано наявні підстави для зміни дати звільнення ОСОБА_1 в цьому випадку, а не для поновлення на роботі. Судом не досліджено факт працевлаштування останньої на іншу роботу та не враховано розмір виплат, які вона одержала за новим місцем роботи, що дає підстави для зменшення стягнутої з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представники Виконавчої дирекції Стеценко Л.В., Шабельнікова-Костякова З.С. апеляційну скаргу підтримали.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали, послались на порушення відповідачем порядку вивільнення працівників та переважного права позивачки на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилалася на незаконність її звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Положеннями частини четвертої статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у жовтні 2017 року позивач була повідомлена про зміну істотних умов праці та про можливе звільнення на підставі статті 32 КЗпП України, яка передбачає припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, а фактично була звільнена у зв`язку із скороченням чисельності штату та працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, без дотримання вимог статті 49-2 КЗпП України щодо повідомлення позивача за два місяці про її звільнення, що свідчить про незаконність звільнення працівника, наявність правових підстав для поновлення на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується із таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 з 01 серпня 2017 року була прийнята в порядку переведення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Коростишівському районі Житомирської області на посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (а.с. 15 т.1).

24 жовтня 2017 року УВД ФССУ у Житомирській області видано наказ «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці» (а.с. 16 т. 1).

Вказаним наказом, зобов`язано відділ кадрів до 01 листопада 2017 року провести передбачені чинним законодавством заходи щодо попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та його відділень та забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників управління виконавчої дирекції Фонду. Начальникам відділень управлінь управління виконавчої дирекції Фонду до 27 жовтня 2017 року забезпечити ознайомлення під підпис з письмовими попередженнями про зміну істотних умов праці працівників відділень.

26 жовтня 2017 року позивач отримала попередження від 25 жовтня 2017 року про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01 серпня 2018 року та про можливе майбутнє звільнення.

Листом від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що відповідно з штатним розписом, який вводиться в дію з 01 січня 2018 року, посада, яку позивач обіймає, скорочується. Вакантні посади відповідно до її фаху відсутні. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 підлягає звільненню згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року з виплатою згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 22 т.1). Позивач не заперечувала, що отримала таке попередження 20 грудня 2017 року.

Наказом від 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена з посади у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 29 грудня 2017 року (а.с. 23 т.1).

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з 01 січня 2018 року затверджено граничну чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць (а.с. 40 т.1).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідно до штатного розпису, який діяв до 01 січня 2018 року, до штату працівників Коростишівського відділення Управління ВД ФСС України у Житомирській області входило 10 посад. Відділ бухгалтерського обліку та звітності налічував чотири посади: начальника відділу - головного бухгалтера, заступника начальника відділу-заступника головного бухгалтера, головного спеціаліста та спеціаліста 1 категорії. Позивач обіймала посаду заступника начальника відділу - заступник головного бухгалтера.

Згідно нового штатного розпису, який почав діяти з 01 січня 2018 року, до штату відділення входить шість посад. Посада і відділ бухгалтерського обліку, в якому працювала позивач, ліквідований, посади скорочені (а.с. 43-44 т. 1).

Таким чином, штатна чисельність працівників Коростишівського відділення Управління ВД ФСС України в Житомирській області станом на 01 січня 2018 року скоротилася із 10 до 6 штатних одиниць.

На виконання вказівок, які містяться у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, і які у відповідності до ч. 1 ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, колегією суддів досліджено штатні розписи з метою встановлення наявності вакантних посад, що існували на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі позивачка працювала, з моменту отримання нею попередження про вивільнення 20 грудня 2017 року та протягом двох місяців після цього, тобто до 20 лютого 2018 року (а.с. 138-163 т.2, а.с. 43-44 т.1).

Згідно наданих штатних розписів в управлінні та відділах УВД ФССУ у Житомирській області у цей період, вакантні посади були відсутні.

Отже, у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату, відповідач не мав можливості перевести позивача за її згодою на іншу роботу, профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача, проте відповідач не повідомив позивача про майбутнє звільнення за два місяці.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового судового рішення про часткове задоволення позову зі зміною дати звільнення на 20 лютого 2018 року та стягнення із відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період із 02 січня по 20 лютого 2018 року в сумі 18182,50 грн з розрахунку 35 робочих днів помножених на 519,50 грн середньоденної заробітної плати. У задоволенні решти вимог позивача слід відмовити.

Посилання у апеляційній скарзі на дотримання строку попередження позивача про наступне звільнення є безпідставними з огляду на зміст попередження від 25.10.2017, який неможна вважати належним повідомленням про наступне звільнення згідно з пунктом 1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо зменшення розміру середнього заробітку позивачки за час вимушеного прогулу у зв`язку із її працевлаштуванням є безпідставними. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законодавством не передбачено жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Указана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (№ 6-511цс16).

Аргументи позивачки щодо порушення її переважного права на залишення на роботі, є безпідставними, оскільки переважне право на залишення на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій, посад, тоді як у відповідача відбулася ліквідація відділу та скорочення посади, на якій працювала позивач. Тобто, переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Посилання позивачки на ту обставину, що їй не були запропоновані всі наявні вакантні посади, є також безпідставними, оскільки вакантних посад, які б можна було запропонувати позивачці у відповідача та у його відділеннях на місцях не було, що підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції штатними розписами за період з 19.12.2017 по 20.02.2018. Посади, на які 29.12.2017 були прийняті відповідачем на роботу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 188-189 т. 1), не є вакантними, оскільки це були посади жінок, які перебували у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню 342,60 грн несплаченого судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у частині незадоволених позовних вимог. У іншій відмовленій частині позову судовий збір відноситься на рахунок держави. Також з позивачки на користь відповідача частково підлягають стягненню 1056,75 грн понесених останнім судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. З відповідача на користь позивачки частково підлягають стягненню судові витрати понесені останньою по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в сумі 704,8 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - заступника головного бухгалтера Коростишівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Житомирській області з 29 грудня 2017 року на 20 лютого 2018 року.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (10014, м. Житомир, майдан Корольова, буд.2; ідентифікаційний код 41313540) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 18182,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в дохід держави 342,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (10014, м.Житомир, майдан Корольова, буд.2; ідентифікаційний код 41313540) судові витрати в сумі 1056,75 грн.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (10014, м. Житомир, майдан Корольова, буд.2; ідентифікаційний код 41313540) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 704,8 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 13 грудня 2019 року.