Дата документу 29.11.2019
Справа №320/4156/18
Провадження №2/320/194/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.

за участі секретаря судового засідання - Фурсової Л.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 21 січня 2015 року, який складає 220000 грн., а також понесені судові витрати. Свої позові вимоги обґрунтовувала тим, що у січні 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач отримав на певний термін, зокрема 3 роки, гроші в сумі 280 000 гривень. Свої зобов`язання виконала повністю. Натомість позичальник гроші повернула частково, і загальний борг складає 220 000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 220 000 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 2200 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 352,40 гривень за подачу заяви про забезпечення позову, а всього 222 552,40 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 суду відзиву не надала, надіслала заяву про слухання справи без її участі, просить вирішити справу за наявними документами; факт укладення позики, а також її неповернення підтверджує/а.с.71/.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20 січня 2015 року укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 надала у позику ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 280000 гривень, які вона мала повернути в строк до 20 січня 2018 року.

На підтвердження укладення договору позики суду надано оригінал розписки/а.с.80/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана до матеріалів справи розписка від 20 січня 2015 року є саме таким документом, який підтверджує укладання договору позики між сторонами та отримання відповідачем вищевказаної грошової суми та за умовами ст. 545 ЦК України вказують на відсутність виконання грошових зобов`язань відповідачем ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимогами Цивільного Кодексу.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач отримав від позивача 280000 гривень в борг, та до теперішнього часу всю суму боргу не повернув.

У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.

Аналогічний висновок зробив ВСУ, виклавши його постанові від 13.12.2017 р. у справі №309/3458/14.

Таким чином, факт укладення між сторонами 20.01.2015 року договору позики підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, а тому суд вважає доведеним факт існування боргового зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 , невиконаного в строк належним чином, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, і відповідно задоволення позову.

Слід зауважити, що відповідач також не заперечувала факт укладення договору позики та існування боргу в заявленому позивачем об`ємі, що також є підставою для задоволення позову.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Такої самої позиції дотримується і ВС, що знайшло своє відображення у постанові від 11.02.2019 р. по справі № 462/3552/16-ц (пров. №61-26687ск18).

Виходячи з положень ч.1 ст. 141 ЦК України, суд вважає також за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, при подачі позовної заяви, в розмірі 2200 грн., а також зі сплати судового збору за забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 89, 141, 247 ч. 2, 263-265, 354 України, ст. ст. 526, 527, 533, 545, 546, 547, 553, 610, 611, 625, 1046-1051 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 20 січня 2015 року - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 січня 2015 року в сумі 220 000 (двісті двадцять тисяч гривень) гривень 00 копійок, а також витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 352 (триста п`ятдесят дві гривні) 40 копійок за подачу заяви про забезпечення позову, а всього 222 552 (двісті двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні дані учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області 25 травня 2013 року.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст складено 09 грудня 2019 року.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ