Справа № 309/5440/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якогодіє ОСОБА_2 , на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року, ухваленого суддею Волощук О.Я., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» (далі - ПАТ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 5 тис. доларів США зі строком повного погашення заборгованості до 22 листопада 2010 року з оплатою за процентною ставкою 18 % річних. Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_3 Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 23 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 7 871 долар 45 центів США, що еквівалентно 173 250 грн 58 коп., із яких: тіло кредиту - 2 097 доларів 43 центи США, проценти - 5 388 доларів 37 центів США, штраф (фіксована частина) - 11 доларів 36 центів США, штраф (процентна складова) - 374 долари 29 центів США, яку позивач просив стягнути із солідарних боржників.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року заявлений позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 871 долар 45 центів США, що еквівалентно 173 250 грн. 58 коп., із яких: тіло кредиту - 2 097 доларів 43 центи США, проценти - 5 388 доларів 37 центів США, штраф (фіксована частина) - 11 доларів 36 центів США, штраф (процентна складова) - 374 долари 29 центів США. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 07 вересня 2016 року рішення Хустського районного суду від 31 березня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з 22 листопада 2010 року, тобто з дати закінчення дії кредитного договору, оскільки сторонами був встановлений як строк дії кредитного договору так і строки виконання зобов`язань за щомісячними платежами. Крім того зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що порука є припиненою відповідно до вимог ст.559 ЦК України.

Іншими учасниками справи рішення суду першої інстанції не оскаржено.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача заперечив подану апеляцію, просить залишити її без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, в тому числі і через сайт судової влади України. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо не встановлено договором поруки.

Матеріалами справи встановлено, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 5 тис. доларів США зі строком повного погашення заборгованості до 22 листопада 2010 року з оплатою за процентною ставкою 18 % річних.

Згідно з пунктами 2.2.2, 2.2.3, 4.1, 4.2 договору позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в порядку та строки, визначені у графіку погашення кредиту та відсотків, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 4.3 договору при порушенні позичальником будь-якого із обов`язків по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту.

При порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових обов`язків, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову (пункт 6.6 договору).

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 11 договору поруки, він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Сторони вищезазначених договорів дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу встановлюється тривалістю у п`ять років (пункт 6.8 кредитного договору та пункт 12 договору поруки).

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 23 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 7 871 долар 45 центів США, що еквівалентно 173 250 грн 58 коп., із яких: тіло кредиту - 2 097 доларів 43 центи США, проценти - 5 388 доларів 37 центів США, штраф (фіксована частина) - 11 доларів 36 центів США, штраф (процентна складова) - 374 долари 29 центів США.

Факт неналежного виконання позичальником умов договору підтверджується розрахунком заборгованості, який є належним та допустимим доказом.

В суді першої інстанції представником відповідачів подано заяви про застосування позовної давності до вимог позивача.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Згідно з приписами ч.3 ст. 12, ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Розрахунком заборгованості за укладеним кредитним договором стверджено, що за вказаним договором внесено платежі, зокрема : 30 грудня 2010 року в розмірі 497 доларів США, 25 червня 2011 року в розмірі 225 доларів США та 15 серпня 2011 року у розмірі 46 доларів 70 центів США.

Апелянтом, відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України не подано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували правильність даного розрахунку та доказів щодо дат внесення платежів, які вказані в даному розрахунку заборгованості.

Твердженням апелянта, що зазначені платежі ним не вносились суд надає критичну оцінку і такі не заслуговують на увагу, оскільки дані платежі є значними за розміром і стороння особа, на переконання колегії суддів, не має інтересу вносити платежі за договором, який нею не укладався і не могла вносити вищевказані платежі за укладеним з позичальником кредитним договором.

В кредитному договорі строк його дії встановлено до 22 листопада 2010 року. З позовом до суду Банк звернувся 02 листопада 2015 року, тобто в межах п`ятирічного строку позовної давності, встановленому в п.6.8 кредитного договору. Окрім того, наявність часткового погашення заборгованості протягом 2009 року, 30 грудня 2010 року, 25 червня 2011 року, 15 серпня 2011 року свідчить про неодноразове переривання строків позовної давності.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що Банком нараховані відсотки за користування кредитом і після спливу строку виконання зобов`язання, що суперечить закону

Зокрема, згідно з ч.1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом не пізніше 28 числа кожного місяця до 22 листопада 2010 року включно.

Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється зі спливом строку виконання зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.

Тобто, 22 листопада 2010 року позичальник мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами. Зі спливом строку виконання зобов`язання припинилося право кредитора нараховувати проценти за кредитом, у такому разі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

З врахуванням вищенаведеного до стягнення з відповідачів підлягає заборгованість за кредитним договором від 23.11.2007 року у розмірі 3712,54 доларів США., із яких: тіло кредиту - 2 097,43 доларів США, проценти - 1427,51доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,36 доларів США, штраф (процентна складова) - 176,24 доларів США.

В цій частині заявлений позов Банку є обґрунтований і підлягає задоволенню.

Щодо посилань апелянта (позичальника за кредитним договором) в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що порука є припиненою відповідно до вимог ст.559 ЦК України, то такі не заслуговують на увагу, оскільки поручителем - відповідачкою ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржено і суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині рішення суду не переглядає.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає зміні з викладом резолютивної частини рішення в новій редакції.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Позивачем пред`явлено позов на суму 173250,58 грн. Апеляційним судом задоволено вимоги позивача в розмірі 3712,54 доларів США., що за курсом 22,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.07.2015 року на момент подачі позову становить 81713 грн., що складає 47,16 % від пред`явлених вимог.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2598,76 грн., за подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2858,63 грн. Загальний розмір судових витрат по справі становить 5457,39 грн. а отже на позивача слід покласти 52,84% від судових витрат - 2883,68 грн., а на відповідачів 47,16% судових витрат - 2573,70 грн.

З огляду на викладене та враховуючи приписи ч.10 ст.141 ЦПК України з позивача на користь апелянта слід стягнути різницю судових витрат у розмірі 309,98 грн. (2883,68-2573,70).

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року змінити.

Резолютивну частину рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року викласти в наступній редакції:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 23.11.2007 року у розмірі 3712,54 доларів США., із яких: тіло кредиту - 2 097,43 доларів США, проценти - 1427,51доларів США, штраф (фіксована частина) - 11,36 доларів США, штраф (процентна складова) - 176,24 доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 309,98 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: