ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

09 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 640/3493/17

провадження № 22ц/818/1401/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Сащенка І.С.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

імена (найменування) сторін:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року у складі судді Нев`ядомського Д.В.,

у с т а н о в и в:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2013 року між нею, як фізичною особою-підприємцем (далі ФОП), та ОСОБА_2 в простій письмовій формі укладено Договір позики, відповідно до умов якого вона передала у власність останньому грошові кошти в розмірі 24 380 595 грн. 00 коп. строком на три роки.

Пунктами 2, 3 договору було погоджено, що повернення вказаної суми може мати місце за бажанням позичальника протягом трьох років різновеликими частками, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 12 червня 2016 року. Позика є безвідсотковою та підлягає поверненню. У випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцеві штраф у розмірі 5% від суми, що залишилася, за кожний день.

За період з 12 червня 2013 року по 08 липня 2013 року вона перерахувала на банківський рахунок ОСОБА_2 .. № НОМЕР_1 , відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Актабанк» (далі ПАТ «Актабанк») вказану суму з призначенням платежу «згідно договору безвідсоткової позики на зворотній основі б/н від 12 червня 2013 року».

02 лютого 2017 року вона направила позивачу письмову вимогу про повернення боргу з урахуванням штрафів в строк до 12 лютого 2017 року, на яку ОСОБА_2 не відреагував.

Посилаючись на те, що в порушення умов договору взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, не повернув суму боргу, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг з урахуванням інфляційних втрат в сумі 26 627 010 грн. 00 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 527 817 грн. 48 коп., штраф за прострочення суми боргу в сумі 1 230 225 грн. 93 коп.

ОСОБА_2 позов не визнав, заперечуючи факт його укладання та отримання коштів. В вересні 2017 року звернувся у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він не підписував договору позики, а його підпис є підбробним. Крім того, зазначав, що договір позики не відповідає вимогам статті 1048 ЦК України, оскільки сума, що надана в борг, перевищує встановлений законом розмір для безпроцентної позики, і перераховувалася на його рахунок з підприємницького рахунку відповідача за зустрічним позовом. Посилаючись на підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, просив визнати недійсним Договір позики, укладений 12 червня 2013 року між ним та ФОП ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг за Договором позики від 12 червня 2013 року в розмірі 24 604 518 грн. 10 коп. В задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт перерахування коштів ФОП ОСОБА_1 24 604 518 грн. 70 коп. з призначенням платежу «згідно договору безвідсоткової позики на зворотній основі б/н від 12 червня 2013 року» підтверджено випискою по особовому рахунку. Оскільки борг позивачу не повернуто, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_2 24 604 518 грн. 10 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та штрафу, суд першої інстанції виходив із того, що позика є безвідсотковою.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог щодо визнання договору позики недійсним.

10 січня 2019 року ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено без врахування правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Позивачем не надано оригіналу договору позики, а із банківської виписки неможливо встановити умов отримання позичальником в борг грошей та його зобов`язання щодо їх повернення, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_2 зобов`язаний повернути ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 24 604 518 грн. 10 коп.

12 лютого 2019 року ОСОБА_4 представник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтвердженими наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 12 червня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено в простій письмовій формі Договір позики, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_1 передала ОСОБА_5 у власність грошові кошти в розмірі 24 380 595 грн. 00 коп. строком на три роки.

Пунктами 2, 3 договору було погоджено, що повернення вказаної суми може мати місце за бажанням позичальника протягом трьох років різновеликими частками, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 12 червня 2016 року. Позика є безвідсотковою та підлягає поверненню. У випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцеві штраф у розмірі 5% від суми, що залишилася, за кожний день.

На банківський рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритий 23 квітня 2013 року в ПАТ «АКТАБАНК», ОСОБА_1 перерахувала: 19 червня 2013 року - 4 104 000 грн. 00 коп.; 25 червня 2013 року 4 105 000 грн. 00 коп.; 27 червня 2013 року 4 094 695 грн. 35 коп.; 02 липня 2013 року 4 099 348 грн. 00 коп.; 05 липня 2013 року 4 101 761 грн. 98 коп.; 08 липня 2013 року 4 099 713 грн. 35 коп. Всього суму в розмірі 24 604 518 грн. 68 коп. Вказані суми були перераховані з призначенням платежу «згідно договору безвідсоткової позики на зворотній основі б/н від 12 червня 2013 року» (а. с. 17-25, 100-104, 148-155 т. 1).

Узятих на себе зобов`язань за Договором позики ОСОБА_2 не виконав.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або унших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовь`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Факт укладення між позикодавцем та відповідачем договору позики підтверджується копією Договору позики від 12 червня 2013 року (а. с. 4 т. 1).

Звертаючись у суд із зустрічним позовом, ОСОБА_2 обгрунтував вимоги тим, що він не підписував договору позики, а його підпис є підбробним. Крім того, зазначав, що договір позики не відповідає вимогам статті 1048 ЦК України, оскільки сума, що надана в борг, перевищує встановлений законом розмір для безпроцентної позики, і перераховувалася на його рахунок з підприємницького рахунку відповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2017 року в складі судді Нев`ядомського Д.В. в задоволенні клопотання ОСОБА_6 представника ОСОБА_2 про призначення по справі судової почеркознавчої та технічної експертизи документа Договору позики від 12 червня 2013 року відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року в складі судді Нев`ядомського Д.В. у справі було призначено судову технічну експертизу документа - Договору № В11-0027/Т/615445 від 23 квітня 2013 року на банківське обслуговування, укладеного між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_2 , проведення якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

17 серпня 2018 року на адресу суду надійшло клопотання від завідуючого лабораторією криміналістичних досліджень про надання додаткових матеріалів, а саме - 1) вказати ймовірний (перевіряємий) період часу виконання досліджуваного документа; 2) для проведення порівняльного дослідження надати: вільні зразки відтисків круглої печатки «Україна М.ДНІПРОПЕТРОВСЬК «ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКТАБАНК» і.к. 35863708» та вільні зразки текстів, які надруковані на цьому ж друкуючому пристрої (принтері чи багатофункціональному пристрої), що і текст досліджуваного документа.

Згідно супровідного листа від 21 серпня 2018 року вищезазначене клопотання було направлено сторонам на виконання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2018 року в складі судді Нев`ядомського Д.В. витребувано у ліквідатора ПАТ «Актабанк» вільні зразки відтисків круглої печатки «Україна м. Дніпропетровськ «Публічне акціонерне товариство «Актабанк» і.к. 35863708» та вільні зразки текстів, які надруковані на цьому ж друкуючому пристрої (принтері чи багатофункціональному пристрої), що і текст досліджуваного документа.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року по справі призначена судова технічна експертиза документа Договору № В11-0027/Т/615445 від 23 квітня 2013 року на банківське обслуговування, укладеного між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_2 , проведення якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

16 жовтня 2018 року на адресу суду надійшло повідомлення від директора Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса про неможливість надання висновку на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2018 року.

18 жовтня 2018 року на адресу суду знов надійшло клопотання від завідуючого лабораторією криміналістичних досліджень про надання додаткових матеріалів, а саме - 1) вказати ймовірний (перевіряємий) період часу виконання досліджуваного документа; 2) для проведення порівняльного дослідження надати: вільні зразки відтисків круглої печатки «Україна м. Дніпропетровськ «Публічне акціонерне товариство «Актабанк» і.к. 35863708» та вільні зразки текстів, які надруковані на цьому ж друкуючому пристрої (принтері чи багатофункціональному пристрої), що і текст досліджуваного документа.

29 жовтня 2018 року справа була повернута на запит суду для продовження розгляду.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 не підписував договору позики, а його підпис є підбробним, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання правочину не дійсним не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядається.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ОСОБА_2 суми боргу за Договором позики від 12 червня 2013 року в розмірі 24 604 518 грн. 10 коп.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про відсутність оригіналу договору позики є безпідставними.

Згідно з повідомленням про прийняття і реєстрацію заяви ОСОБА_4 представника ОСОБА_7 від 03 жовтня 2017 року, остання звернулася до Відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та повідомила, що 29 вересня 2017 року невстановлена особа приблизно о 17 год. 30 хв., таємно, шляхом сканування автомобіля «Тойота Яріс», який належав їй та знаходився на майдані Свободи, в м. Харкові, викрала сумку з документами, в якій знаходився, у тому числі Договір займу від 12 червня 2013 року, укладений між сторонами. За вказаними обставинами 30 вересня 2017 року було розпочато кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань під № 0004781 за частиною 1 статті 185 КК України (а. с. 75, 76 т. 1).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 червня 2019 року в складі суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю. по справі призначалась судово-почеркознавча експертиза, проведення якої доручалось Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Оскільки відсутній оригінал Договору позики від 12 червня 2013 року експертом Сиротенко Н.В., направлено повідомлення від 25 липня 2019 року про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи № 13518.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що на його картковий рахунок були перераховані кошти в розмірі 24 604 518 грн. 10 коп. невідомою особою. При цьому доступу до карткового рахунку треті особи не мають та дії банку з цього приводу він не оскаржував.

Разом з тим, банківський рахунок № НОМЕР_1 було закрито за заявою клієнта 26 червня 2014 року, тобто після перерахованих за період з 19 червня 2013 року по 08 липня 2013 року ОСОБА_1 грошових коштів за Договором займу від 12 червня 2013 року.

З заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 звернувся лише 16 березня 2018 року, тобто після звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення боргу за договором позики.

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження 0000089) ОСОБА_2 зазначив такі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: ОСОБА_1 , використовуючи підроблений Договір позики б/н від 12 червня 2013 року зі свого р/р НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Актабанк», перерахувала без відома ОСОБА_2 на його р/р № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Актабанк», під виглядом безвідсоткової позики, грошові кошти у особливо великому розмірі. У подальшому ОСОБА_1 шахрайським шляхом зняла перераховані кошти з рахунка ОСОБА_5 на підставі підроблених від його імені заяв на видачу готівки № 583522 від 22 червня 2013 року, № 716733 від 25 червня 2013 року, № 813405 від 27 червня 2013 року № 56673 від 02 липн7я 2013 року, № 179592 від 05 липня 2013 року, № 235888 від 08 липня 2013 року.

Згідно з копією Висновку експерта № 19/17-3/1/159-СЕ/18, складеного 24 січня 2019 року на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Харкова Смик С.І. від 04 червня 2018 року за клопотанням старшого слідчого в ОВС Манзенка Р.А. у кримінальному провадженні № 0000089, підписи від імені ОСОБА_2 в графах: «Підпис отримувача» в: заявах на видачу готівки № 235888 від 08 липня 2013 року, № 179592 від 05 липня 2013 року, № 56673 від 02 липня 2013 року, № 583522 від 19 червня 2013 року, № 813405 від 27 червня 2013 року, № 716733 від 25 червня 2013 року виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Питання, чи ОСОБА_1 виконано підписи в графі «підпис отримувача» в заявах на видачу готівки№ 583522 від 19 червня 2013 року, № 56673 від 02 липня 2013 року, № 235888 від 08 липня 2013 року, № 179592 від 05 липня 2013 року, № 716733 від 15 червня 2013 року, № 813405 від 27 червня 2013 року не вирішувалось у зв`язку з відсутністю в розпорядженні експерта експериментальних зразків ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 .

Питання «Ким, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 чи іншою особою виконано підписи в графі «Позичальник: ОСОБА_2 » договору позики від 12 червня 2013 року» не вирішувалось у зв`язку з відсутністю у розпорядженні експерта досліджуваного документа.

Інших доказів щодо оригіналу Договору позики від 12 червня 2013 року матеріали справи також не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 ЦПК України).

За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 43 ЦПК України учасник справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

І.С.Сащенко