Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 296/10259/16-ц

провадження № 61-14705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про визнання дій із нарахування штрафів у період з січня 2015 року і по день подання повної заяви за кредитним договором від 05 червня 2014 року № 500490633 незаконними.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що банк безпідставно нараховує їй штрафи за вказаним договором, оскільки вона добросовісно виконує його умови.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 19 жовтня 2017 року у складі судді Сингаївського О. П. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії ПАТ «Альфа-Банк» із нарахування ОСОБА_1 штрафів з січня 2015 року по теперішній час за кредитним договором від 05 червня 2014 року №500490633.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із безпідставності дій банківської установи з нарахування позичальнику штрафів, починаючи з січня 2015 року, зазначивши, що ОСОБА_1 своєчасно внесла черговий платіж за кредитним договором на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» через відділення Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта»).

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 19 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що здійснення позивачем 05 січня 2015 року оплати за договором через УДППЗ «Укрпошта» та надходження цього платежу на рахунок банку після встановленого у кредитному договорі строку не може вважатися належним виконанням зобов`язань за договором, а тому ПАТ «Альфа-Банк» правомірно нарахована пеня за прострочення повернення кредиту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Апеляційний суд не звернув увагу на те, що вона своєчасно та у повному обсязі виконала умови кредитного договору, а тому безпідставно застосував норми частини першої статті 612 ЦК України.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ПАТ «Альфа-Банк» подало відзив, у якому просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача. Витребувано зазначену справу з Корольовського районного суду міста Житомира.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 червня 2014 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 11 080,00 грн із кінцевим строком повернення до 06 червня 2017 року та сплатою 0,1 % річних.

Пунктом 2.6 цього договору сторони передбачили, що платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором, та відповідно до Графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору та його невід`ємною частиною.

Відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (додаток № 1 до договору) ОСОБА_1 повинна сплачувати черговий платіж до 06 числа кожного місяця, починаючи з дати укладення договору, і до 06 червня 2017 року.

Пунктом 4 кредитного договору встановлено сплату позичальником банку штрафу у розмірі 50,00 грн за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. У випадку прострочення платежу на п`ять та більше календарних днів, додатково до цього штрафу позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 150,00 грн за кожен випадок прострочення платежу.

Договір передбачає можливість здійснення платежів з повернення заборгованості за кредитом через каси банків-партнерів, інших банків, через касу чи банкомат банку або за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування.

Відповідно до довідки УДППЗ «Укрпошта» від 11 серпня 2017 року ОСОБА_1 05 січня 2015 року сплатила черговий платіж в сумі 612,00 грн у відділенні поштового зв`язку Житомир-14. Зазначені кошти були перераховані 08 січня 2015 року за платіжним дорученням № 569 ПАТ «Альфа Банк» на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , надійшли на цей рахунок банку 09 січня 2015 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо безпідставного нарахування банківською установою з січня 2015 року штрафу, ОСОБА_1 послалась на те, що з 01 до 04 січня 2015 року були святкові та вихідні дні, а 05 січня 2015 року банки працювали без клієнтів, тому сплатити кошти до 06 січня 2015 року вона не змогла., у зв`язку з чим перерахувала їх через відділення УДППЗ «Укрпошта».

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та зміни судового рішення апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

При скасуванні рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довела, що не могла в будь-який інший спосіб вчасно здійснити погашення кредиту у порядку (через банк, всі його відділення, банкомати банку шляхом самообслуговування, інші банки) та у строки, визначені договором. Здійснення позивачем 05 січня 2015 року оплати через ПАТ «Укрпошта» та надходження цього платежу на рахунок ПАТ «Альфа-Банк» після встановленого у кредитному договорі строку, не може вважатися належним виконанням зобов`язань за договором, а тому банком правомірно нарахована пеня за прострочення повернення кредиту.

Проте повністю з висновком апеляційного суду погодитися неможливо з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок, що «Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги».

Апеляційний суд установив, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачалася можливість здійснення платежів з повернення заборгованості за кредитом через каси банків-партнерів, інших банків, через касу чи банкомат банку або за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування.

ОСОБА_1 сплатила черговий платіж у сумі 612,00 грн 05 січня 2015 року у відділенні поштового зв`язку Житомир-14 ПАТ «Укрпошта», який перерахований ПАТ «Альфа Банк» 08 січня 2015 року та надійшов на розрахунковий рахунок 09 січня 2015 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо безпідставного нарахування банком з січня 2015 року штрафу, позивач посилалась на неможливість своєчасної сплати коштів у зв`язку з вихідними та робочими днями.

В постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Об`єднана палата вважає, що позовна вимога про зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період з березня 2015 року по теперішній час у сумі 2500 грн на тіло кредиту по кредитному договору № 004-13 від 20 вересня 2013 року є по суті запереченням (відзивом) на позов банку про стягнення заборгованості (у вигляді зменшення неустойки - у разі наявності підстав для її нарахування; у вигляді необґрунтованості позовної вимог - у разі відсутності підстав для її нарахування). У разі обґрунтованого нарахування неустойки та наявності підстав для її зменшення, суд у резолютивній частині рішення вказує про її зменшення. У разі необґрунтованого нарахування неустойки суд не вказує у резолютивній частині про її скасування (не зобов`язує скасувати), а констатує безпідставність її нарахування у мотивувальній частині рішення та відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Оскільки ПАТ «Дельта Банк» у цій справі не зверталося із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, то в задоволенні цієї вимоги ОСОБА_2 потрібно відмовити.».

Колегія суддів вважає, що нарахування штрафу є безпідставним, проте банк не звертався з позовом про його стягнення, а тому позовна вимога про визнання дій із нарахування штрафів у період з січня 2015 року і по день подання повної заяви за кредитним договором від 05 червня 2014 року незаконними, є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права, а тому рішення апеляційного суду підлягає зміні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, зміни судового рішення апеляційного суду у мотивувальній частині з викладенням її у редакції цієї постанови, та залишення його без змін в іншій частині.

Керуючись статтями 410, 412, 416, 417, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову апеляційного суду Житомирської області від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук