Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 607/3565/16-ц

провадження № 61-28775св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Вароди Павла Борисовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року у складі судді Дхюбича В. Л. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 рокуу складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Загорського О. О., Щавурської Н. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна.

Позовна заява мотивована тим, що на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження № 38565073 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 133 203,34 грн, на користь

ОСОБА_2 - в сумі 48 437,58 грн та на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - 221 318,46 грн. В рамках даного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 11 червня 2013 року накладено арешт на все майно боржника -

ОСОБА_4 із забороною на його відчуження.

20 грудня 2014 року між відповідачами (тестем) ОСОБА_3 та (невісткою) ОСОБА_4 у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є будівельний майданчик (фронт робіт), який знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,10 га для будівництва автосервісу для технічного обслуговування автомобілів у селі Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області , кадастровий номер НОМЕР_1 ; будівельні матеріали, використані на будівництво автосервісу по технічному обслуговуванню автомобілів та оригінал проектної документації на вказане будівництво.

ОСОБА_4 була поінформована про відкриття зазначеного виконавчого провадження та накладення арешту на її майно, оскільки була ознайомлена із матеріалами провадження та отримала копії відповідних постанов державного виконавця, знала про наявність обтяження належного їй майна, договір уклала з метою ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачами.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили визнати недійсним договір купівлі-продажу майна - будівельних матеріалів та проектної документації, які були використані під час будівництва автосервісу з технічного обслуговування легкових автомобілів, що розташований по АДРЕСА_1 , укладеного

20 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

02 червня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу майна від 20 грудня 2014 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 551,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно матеріалів зведеного виконавчого провадження за № 38565073 ОСОБА_4 знала про існування виконавчого провадження та постанови про накладений арешт на рухоме та нерухоме майно, таким чином у неї були відсутні повноваження щодо розпорядження арештованим майном та укладення щодо нього договору купівлі-продажу.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Вароди П. Б. відхилено.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від

02 червня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Вароди П. Б., апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, оскільки відчуження майна відбулося в той час, коли воно перебувало під арештом, що суперечить положенням статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

11 серпня 2017 року представник ОСОБА_3 - адвокат Варода П. Б. через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та неповному з`ясуванні усіх обставин справи, а також з однобічністю розгляду цієї справи, оскільки 17 червня 2006 року ОСОБА_4 отримала у борг від ОСОБА_3 кошти для будівництва автосервісу для технічного обслуговування автомобілів, а з метою забезпечення виконання грошового зобов`язання вона передала ОСОБА_3 у заставу майно, яке використовувалось та буде використовуватись в процесі будівництва. Тому саме ОСОБА_3 має переважне право на отримання вказаного майна на виконання боргового зобов`язання.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року зупинено виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року, до закінчення касаційного провадження.

У листопаді 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 12 червня 2019 року № 682/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-28775св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що на виконанні Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження № 38565073 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 133 203,34 грн, на користь

ОСОБА_2 боргу в сумі 48 437,58 грн та солідарно на користь

ПАТ «КБ «Надра» заборгованість в сумі 221 318,46 грн.

30 травня 2012 року та 11 червня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції, правонаступником якого є Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якими накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_4 із забороною на його відчуження.

Зазначені постанови у встановленому порядку направлено у реєструючі органи та боржнику ОСОБА_4 .

Згідно акта державного виконавця від 16 грудня 2013 року боржник ОСОБА_4 у відділі ДВС Тернопільського районного управління юстиції була ознайомлена із матеріалами зведеного виконавчого провадження

ВП № 38565073 від 19 червня 2013 року.

23 грудня 2013 року державним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження проведено опис та накладено арешт на належне боржнику ОСОБА_4. рухоме та нерухоме майно.

20 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є будівельний майданчик (фронт робіт), який знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,10 га для будівництва автосервісу для технічного обслуговування автомобілів у селі Гаї Шевченківські Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер НОМЕР_1 ; будівельні матеріали, використані на будівництво автосервісу по технічному обслуговуванню автомобілів та оригінал проектної документації на вказане будівництво.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша стаття 638 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша стаття 236 ЦК України).

Згідно змісту статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»

№ 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За своїм правовим змістом арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, який застосовується органом державної виконавчої служби для забезпечення виконання судового рішення, зокрема з метою погашення заборгованості боржника перед кредитором, в тому числі за рахунок реалізації арештованого майна.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що спірне майно на час його відчуження перебувало під арештом. Висновок судів про задоволення позовних вимог є правильним, оскільки спірний правочин вчинено всупереч нормам статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи є аналогічними доводам наведеним у апеляційній скарзі, яким судом апеляційної інстанції надана правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року- без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ОСОБА_3 - адвоката Вароди П. Б.підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

02 червня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Вароди Павла Борисовичазалишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

02 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від

24 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 24 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко