31.07.2019 Єдиний унікальний номер 205/1574/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 рокум. ДніпроСправа № 205/1574/19
2/205/1324/19

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 14.02.2019р. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в якості завданих збитків в порядку регресу в розмірі 23 818 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. Позовна заява мотивована тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АК/3917653 від 04.04.2017р., за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

21.12.2016р. в м. Дніпро мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , завдано матеріальні збитки.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ «СК «ВУСО» сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 47 637,28 грн.

Представник позивача в позові посилається на положення п.38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу», згідно з яким страховик після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - у разі, якщо забезпечений транспортний засіб використовується у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнту, ніж визначено договором страхування, то винна особа зобов`язана компенсувати страховику 50% виплаченого страхового відшкодування.

25.10.2018р. між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору.

В зв`язку із викладеним, представник позивача, посилаючись на відомості, що містяться у письмових поясненнях учасника ДТП ОСОБА_4 , а саме, що відповідач при ДТП мав «шашку» таксі «379», яку в подальшому сховав, просить суд стягнути 50 % страхового відшкодування сплаченого потерпілому у ДТП вчиненому з вини відповідача.

Відповідачем надано суду відзив на позовну заяву, у якому він посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача надано суду відповідь на відзив, якій він посилаючись на обґрунтованість заявлених вимог, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представником позивача 25.07.2019р. надано суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2019р. відмовлено в задоволенні представника позивача ОСОБА_5 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позивач або його представник у судове засідання не з`явились. Представником позивача надано суду клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на зайнятість у іншому судовому засіданні та проведення наступного засідання у режимі відеоконференції.

ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Участі у судових дебатах не брав. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи обізнаність представника позивача про судове засідання 31.07.2019р., а також не надання доказів неможливості бути присутнім у такому судовому засіданні, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи. Окрім того, матеріали справи містять від представника позивача заяву про розгляд справи за його відсутністю на підставі наявних в ній доказів (а.с.48).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2017р. у справі № 205/6318/17, яка набрала законної сили 18.10.2017р., встановлено, що 15.09.2017р. о 07:45 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Опель Вектра, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у м. Дніпро по пр. Свободи не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Хюндай Акцент, р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.12).

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Опель Вектра, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 04.04.2017р. застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с.11).

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно положень ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до платіжного доручення № 29351 ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило власнику автомобіля Хюндай Акцент, р.н.з. НОМЕР_2 , страхове відшкодування в розмірі 47 637,28 грн. (а.с.32).

ПрАТ «СК «ВУСО» 25.10.2018р. за договором про відступлення права вимоги відступило право вимоги за вищевказаним страховим договором позивачу по справі ФОП ОСОБА_1 (а.с.5-7).

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до письмових пояснень, наданих водієм Хюндай Акцент, р.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , автомобіль відповідача на момент ДТП використовувався в якості таксі в службі «379».

Статтею 38.1 Закону визначений перелік підстав подання регресного позову страховика після виплати страхового відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Так, згідно з п. 38.1.1. частини 38.1. ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Позивач посилається на ст. 38-1.1 якою визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи зі змісту наведених норм закону, суд вважає, що предметом доказування у даному спорі є обов`язок відповідача на виконання п.38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу» відшкодувати страховику 50% від суми сплаченого потерпілій особі страхового відшкодування.

Позивачем, в якості доказу на підтвердження вказаної обставини надано суду письмові пояснення ОСОБА_4 які були надані представнику ПрАТ «СК ВУСО» 04.12.2017р. (а.с.15).

Частина 1 статті 90 ЦПК України визначає, що показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини,які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка,який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Порядок допиту свідків визначений у ст. 230 ЦПК України.

Діючим Цивільно-процесуальним кодексом України (ст. 93) визначено можливість письмового опитування учасників справи як свідків, за встановленою процедурою.

В свою чергу, стаття 42 ЦПК України визначає, що учасниками справи позовного провадження є сторони, треті особи. Таким чином, надані представником позивача копія письмових пояснень не можуть бути визнані судом належними доказами в розумінні положень ЦПК України про докази та доказування.

Клопотань про виклик та допит ОСОБА_4 позивачем та його представником заявлено не було, отже суд не бере до уваги вказаний доказ, оскільки він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулюється Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Згідно п.7 цього Закону ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як перевезення пасажирів.

Факт перебування відповідача у тих чи інших трудових відносинах, перебування на тій чи іншій посаді, або наявності інших визначених законом підстав для здійснення діяльності з перевезення пасажирів, так само як і факт «нелегальної діяльності з перевезення пасажирів», на думку суду, мають бути підтверджені відповідними належними доказами: копіями тих чи інших цивільно-правових договорів, копією наказу про прийняття на роботу на певну посаду, тощо. Вказаних доказів матеріали справи не містять, клопотань про витребування таких доказів у порядку, визначеному статтею 84 ЦПК України, до суду не надходили.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не довів суду тієї обставини, що страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, а надані позивачем докази не дають змоги беззаперечно стверджувати що відповідач дійсно використовував забезпечений транспортний засіб як таксі в службі «379», а відтак і про достатність правових підстав для відмови для задоволення позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати відповідно до ст.144 ЦПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюються з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 08.08.2019р.

СуддяН.В. Басова