Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 205/339/16-ц
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (головуючого), Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М., касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнив частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року скасував. Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року залишив без змін.
При цьому колегія суддів зробила висновок про те, що «Належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля, зокрема ціни предмета договору, строку та порядку його виконання, позивачем не надано. Не надано суду доказів, що придбані позивачем запчастини та розхідні матеріали для автомобіля були використані саме для його поліпшення. З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про недоведеність заявлених позовних вимог є законним і обґрунтованим, зробленим з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням вимог процесуального права. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову, апеляційний суд уважав, що суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин сторін і неправильно застосував до них положення статті 1212 ЦК України. Відповідно до змісту мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року суд вважав відсутніми підстави для задоволення позову за його безпідставністю та недоведеністю. Висновок суду про те, що сплачені позивачем кошти є не авансовим платежем, а безпідставно набутим майном у розумінні статті 1212 ЦК України, не вплинув на вирішення спору по суті».
Не можу погодитися із цим висновком колегії суддів з таких мотивів.
1. Суди при розгляді справи встановили, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є співвласниками автомобіля Mercedes-Benz 1117, 1993 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 .
1.2. 18 березня 2015 року між сторонами було досягнуто домовленості про купівлю-продаж у розстрочку автомобіля Mercedes-Benz 1117, 1993 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить відповідачам. Того ж дня відповідачі передали позивачеві авто та документи на нього. На виконання вказаної домовленості позивачем у якості авансу передано ОСОБА_3 кошти в розмірі 2 500 доларів США, а також перераховано ОСОБА_4 із рахунку сестри дружини позивача ( ОСОБА_5 ) 19 200 грн. Відповідачі в подальшому відмовились від договору купівлі-продажу та забрали автомобіль, позивач просив суд стягнути з них виплачені ним на підставі договору купівлі-продажу авансові платежі.
1.3. Також суд першої інстанції не прийняв посилання відповідачів на те, що відповідні кошти були передні їм позивачем на виконання договору оренди автомобіля Mercedes-Benz 1117 1993 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , укладеного між сторонами в усній формі, оскільки за змістом частини другої статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, а згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того згідно копії договору найму (оренди) транспортного засобі від 20 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ТОВ «РУШ» станом на 18 березня 2015 року, тобто на момент фактичного отримання позивачем у користування автомобіля Mercedes-Benz 1117 1993 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , такий автомобіль був орендований у відповідачів ТОВ «РУШ».
2. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
2.1. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».
3. Оскільки відповідачі забрали автомобіль, то це по своїй суті є відмовою від договору купівлі-продажу та договір найму транспортного засобу між сторонами укладений не був і ОСОБА_3 набула грошові кошти від ОСОБА_2 кошти у розмірі 2 500 доларів США за відсутності правової підстави, то зазначені кошти є безпідставно набутим майном і підлягали стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
3.1. Посилання суду першої інстанції на те, що позивач просив стягнути зазначені кошти як авансовий платіж і не скористався правом змінити предмет позову, є безпідставним.
3.2. У частині другій статті 31 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) передбачено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.
3.3. Тлумачення частини другої статті 31 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) свідчить, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
3.4. Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 7.43. постанови Велика Палата Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).
4. Тому колегії суддів касаційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 , потрібно було задовольнити частково, оскаржені рішення у частині відмови у стягненні 2 500 доларів США скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовної вимоги цієї позовної вимоги.
Суддя В. І. Крат