Постанова

Іменем України

27 листопада2019 року

м. Київ

справа № 754/1170/16-ц

провадження № 61-12349св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 31 березня 2017 року у складі судді Галась І. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Шахової О. В., Поливач Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі -ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 03 листопада 2006 року між Акціонерним банком «Ікар-Банк» (далі - АБ «Ікар-Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Професійного Фінансування» (далі - ПАТ «Банк Професійного Фінансування»), та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний борг № К-57/2/2006, відповідно до умов якого відповідачі отримали кредит у розмірі 55 000,00 доларів США, зі сплатою плаваючої ставки в розмірі 12,51 процентів річних за користування кредитними коштами, яка змінюється в порядку визначеному договором, на строк 15 років, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 03 листопада 2021 року.

06 серпня 2012 року між ПАТ «Банк Професійного Фінансування» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитних портфелів, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» набуло право вимоги до відповідачів за договором про іпотечний борг від03 листопада 2006 року №К-57/2/2006.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальниками своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 03 січня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 24 216,44 доларів США, з яких:

22 610,64 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 928,64 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 677,16 доларів США - нарахована пеня, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 216,44 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором про іпотечний борг від 03 листопада 2006 року

№К-57/2/2006 у розмірі 24 216,44 долари США.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальники неналежно виконували умови кредитного договору, що призвело до виникнення станом на 03 січня 2016 року заборгованості у розмірі 24 216,44 долари США, а тому вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою. Суд першої інстанції урахував, що ПАТ «Банк Професійного Фінансування» став правонаступником АТ «Ікар-Банк» у результаті реорганізації АТ «Ікар-Банк» (зміна назви), а ПАТ «Альфа-Банк» набуло право вимоги за договором про іпотечний кредит від 03 листопада 2006 року на підставі договору купівлі-продажу кредитних портфелів від 06 серпня 2012 року, предметом якого в тому числі був зазначений кредитний договір та здійснення повного розрахунку з ПАТ «Банк Професійного Фінансування». Суд першої інстанції вважав необґрунтованими доводи про неможливість ПАТ «Альфа-Банк» здійснювати операції в доларах США, оскільки на час існування спірних правовідносин ПАТ «Банк професійного фінансування» та ПАТ «Альфа-Банк» мали ліцензії Національного банку України (далі - НБУ) на право здійснювати банківські операції з валютними цінностями. Суд відхилив посилання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на безпідставність наданого банком розрахунку заборгованості, вказавши, що представник відповідача не надав альтернативний розрахунок заборгованості, клопотань щодо проведення бухгалтерської експертизи не заявляв. Суд вважав необґрунтованими доводи про неотримання відповідачами кредитних коштів, оскільки вони не заперечували часткове погашення ними заборгованості за кредитним договором, тобто визнали факт отримання ними кредитних коштів. Доводи про те, що при укладенні кредитного договору відповідачем не були дотримані вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання інформації про умови кредитування, спростовуються наявними у справі доказами, зокрема змістом договорів про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 13 травня 2015 року, від 27 травня 2015 року,

від 10 червня 2015 року та від 13 липня 2015 року, у яких позичальник своїм підписом підтвердив, що він письмово ознайомлений з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншою інформацією, надання якої вимагає чинне законодавство України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 відхилено, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 31 березня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Альфа-Банк» не надало доказів виникнення права вимоги за договором про іпотечний борг

від 03 листопада 2006 року № К-57/2/2006, вказавши, що вони спростовуються наявними у справі доказами, зокрема укладеним з ПАТ «Банк Професійного Фінансування» договором купівлі-продажу кредитних портфелів від 06 серпня 2012 року та підтвердженням проведення ПАТ «Альфа-Банк» повного розрахунку з ПАТ «Банк Професійного Фінансування» за цим договором. Суд вважав безпідставними посилання заявника на те, що з 21 вересня 2007 року всі дії, пов`язані з виконанням кредитного договору, здійснюються за участю обох відповідачів, однак договори про внесення змін та доповнень підписані лише ОСОБА_1 , що є порушенням чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 є солідарним боржником за кредитним договором, заборгованість за яким не погашена. Внесенні зміни та доповнення до кредитного договору не стосувались розміру кредиту, строків його повернення чи розміру процентів, а тому позичальники повинні були дотримуватись графіку виплат, узгодженого сторонами при укладенні основного договору.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У червні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки наданому банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, зокрема не звернули увагу, що він підписаний не уповноваженою на вчинення таких дій особою, крім того у ньому не відображено період з 03 листопада 2006 року (дати надання кредиту) по

05 серпня 2012 року, а тому наданий банком розрахунок заборгованості не є допустимим доказом, а відсутність виписок про рух коштів на рахунку за вказаний період позбавило відповідача можливості провести альтернативний розрахунок заборгованості. Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач не заявляв клопотання про проведення бухгалтерської експертизи розрахунку заборгованості є необґрунтованим, оскільки проведення такої експертизи є неможливим у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів за період до 06 серпня 2012 року. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу на доводи відповідачів про те, що банк при укладенні договору про іпотечний борг у порушення вимог частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав відповідачам усієї необхідної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Безпідставними є також посилання судів на укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору, оскільки банк зобов`язаний був повідомити споживачу умови кредитування до укладення кредитного договору. Необгрунтованими є й посилання судів на пункт 1.7. кредитного договору, про те, що всі дії, пов`язані з виконанням договору, від імені солідарних позичальників здійснюються уповноваженим на це позичальником ОСОБА_1 , оскільки зазначений пункт кредитного договору було виключено відповідно до договору

від 21 вересня 2007 року № 1/2 про внесення змін до договору про іпотечний борг. Крім того, суди безпідставно відхилили посилання відповідача на відсутність узгодженого сторонами графіку платежів за кредитним договором, що є порушенням пункту 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, та не звернули увагу, що позивач не сплатив судовий збір за подання позовної заяви.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

06 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

ОСОБА_3 рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому оскаржувані рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, не переглядаються у касаційному порядку.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 03 листопада 2006 року між АБ «Ікар-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , укладено договір про іпотечний борг № К-57/2/2006, відповідно до умов якого відповідачі отримали кредит у розмірі 55 000,00 доларів США, зі сплатою плаваючої ставки в розмірі 12,51 процентів річних за користування кредитними коштами, яка змінюється в порядку визначеному договором, на строк 15 років, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до

03 листопада 2021 року.

Згідно з пунктом 2.2. договору про іпотечний борг від 03 листопада 2006 року, платежі з погашення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються у вигляді щомісячного платежу в порядку передбаченому пунктами 1.1., 2.1., 2.2.1., 2.2.2., 2.6., 2.7. цього договору. Датою щомісячних платежів з погашення кредиту та сплати процентів є дата надання кредиту (якщо кредит наданий позичальнику після 28 числа, дата щомісячних платежів є 28 число місяця). Сума щомісячного погашення основної заборгованості по кредиту складає 305,56 доларів США, сума щомісячної сплати процентів за користування кредитом розраховується за ставкою, визначеною у цьому договорі на залишок фактичної суми заборгованості у поточному місяці за фактичну кількість днів у цьому місяці згідно формули, наведеної у пункті 2.8. договору.

Відповідно до змісту пунктів 4.3 та 4.4 договору про іпотечний борг

від 03 листопада 2006 року в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язання в частині погашення кредиту та/або прострочення сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору пеню в розмірі 0,5 процентів від простроченої суми кредиту та/або нарахованих процентів за кожен день прострочення.

21 вересня 2007 року між АБ «Ікар-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 укладено договір № 1/2 про внесення змін до договору про іпотечний борг від 03 листопада 2006 року

№ К-57/2/2006, згідно умов якого було виключено пункти 1.1.1, 1.7, 1.8, 2.7, 2.9, 3.2.1, 3.3, 3.4, 5.3.2 договору про іпотечний борг від 03 листопада 2006 року. Також було встановлено, що процента ставка за користування кредитом становить 12,51 процентів річних.

Право вимоги за договором про іпотечний борг від 03 листопада 2006 року перейшло до ПАТ «Альфа-Банк» від ПАТ «Банк Професійного Фінансування» на підставі договору купівлі-продажу кредитних портфелів від 06 серпня 2012 року, за яким ПАТ «Альфа-Банк» здійснило повний розрахунок.

На час існування спірних правовідносин ПАТ «Банк Професійного Фінансування», АБ «Ікар-Банк», ПАТ «Альфа-Банк» мали ліцензії НБУ на право здійснювати банківські операції згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність».

13 травня 2015 року, 27 травня 2015 року, 13 липня 2015 року, 10 червня

2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 03 листопада 2006 року № К-57/2/2006, якими встановлено новий порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті процентів і основного боргу, та строкової заборгованості по сплаті процентів і основного боргу в розмірі поточного платежу за кредитним договором за період з 13 по 13 травня 2015 року, з 27 по 27 травня 2015 року, з 13 по 13 липня 2015 року, з 10 по 10 червня 2015 року, зокрема сторонами погоджено, що зазначені платежі здійснюються в еквіваленті, розрахованому від належної до сплати суми коштів у валюті кредиту, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на час та дату здійснення зарахування платежу за вирахуванням 30 процентів від офіційного курсу валют, встановленого НБУ станом на час та дату здійснення зарахування платежу, та погодили, що позовна давність за спорами, що виникають з кредитного договору становить 50 років.

Відповідно до пункту 6 договорів про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 03 листопада 2006 року № К-57/2/2006, підписуючи вказані договори позичальник підтверджує ознайомлення з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Також сторони погодили, що процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.

12 січня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вимогу № 1624-102 б/б про дострокове повернення кредиту у строк до 7 днів з дня відправлення цієї вимоги.

Відповідно до наданого ПАТ «Альфа-Банк» розрахунку, заборгованість відповідачів за кредитним договором станом на 03 січня 2016 року становить 24 216,44 доларів США, з яких: 22 610,64 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 928,64 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 677,16 доларів США - нарахована пеня.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

На підтвердження невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та наявності у відповідача заборгованості у розмірі

24 216,44 доларів США, ПАТ «Альфа-Банк» надало письмові документи, зокрема, копію договору про іпотечний борг від 03 листопада 2006 року, копію договору від 21 вересня 2007 року № Ѕ про внесення змін до договору про іпотечний борг, копії договорів про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 13 травня 2015 року, від 27 травня 2015 року, від 13 липня

2015 року, від 10 червня 2015 року, розрахунок заборгованості, виписку по особовим рахункам за період з 06 серпня 2012 року по 05 травня 2016 року.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши на їх підставі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення по суті, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 умов договору про іпотечний борг від 03 листопада 2006 року № К-57/2/2006 щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, внаслідок чого станом на 03 січня 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 24 216,44 доларів США, з яких: 22 610,64 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 928,64 доларів США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 677,16 доларів США - нарахована пеня.

Доводи касаційної скарги про те, що виписка по особовим рахункам за період з 06 серпня 2012 року по 05 травня 2016 року не є належним доказом існування заборгованості з огляду на те, що у ній не відображено рух коштів по рахункам з моменту укладення кредитного договору від 03 листопада

2006 року по 06 серпня 2012 року є необгрунтованими, оскільки станом на

06 серпня 2012 року у ОСОБА_1 була відсутня заборгованість за кредитним договором.

Посилання заявника на те, що проведення судово-економічної експертизи було неможливим у зв`язку з відсутністю первинних документів, є безпідставними, оскільки зазначене спростовується наявністю у матеріалах справи виписки по особовим рахункам, яка відповідно до пункту 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2013 року №254, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, є первинним документом, що підтверджує виконані за день операцій.

Суд першої інстанції сприяв сторонам у всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, роз`яснивши їм право на звернення до суду із зазначеним клопотанням, оскільки обов`язок доказування і подання доказів відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року покладається на сторони, а суд лише сприяє їм у вчиненні процесуальних дій з метою встановлення обставин справи.

Суди обгрунтовано не взяли до уваги доводи відповідачів по те, що при укладенні кредитного договору банк не дотримався вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитний договір (зі змінами) містить повну інформацію про умови кредитування, зокрема строк кредитування, детальний розпис загальної вартості платежів, сукупну вартість кредиту, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, порядок розрахунків та відповідальність за порушення зобов`язань. Позичальник на момент укладання кредитного договору розумів та погоджувався з умовами договору, що підтверджується подальшим тривалим періодом його виконання.

Посилання заявника також на те, що при укладенні кредитного договору АБ «Ікар-Банк» не було дотримано вимог пунктів 3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України

від 10 травня 2007 року № 168, є неспроможними, оскільки зазначені Правила набрали чинності 05 червня 2007 року, тобто після укладення кредитного договору від 03 листопада 2006 року.

Інші доводи касаційної скарги правильність рішення судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наслідками розгляду касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно визначили характер правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Щодо поновлення виконання судового рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року зупинено виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня

2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, виконання цього судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 31 березня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик