Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 369/9334/16-ц

провадження № 61-31987св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_1 ,
відповідач-Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області,
треті особи: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_2
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О., Яворського М. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем і надання додаткового строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , з якою позивач проживала однією сім`єю. Спадковим майном є земельна ділянка кадастровий № НОМЕР_1 площею 0,0269 га і 13/50 у праві власності на жилий будинку АДРЕСА_1 . Заяву про прийняття спадщини позивач не подавала, адже знала про складення ОСОБА_3 заповіту на користь ОСОБА_4 . У серпні 2016 року дізналася про неприйняття спадщини ОСОБА_4 та звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом, проте отримала постанову від 23 серпня 2016 року № 1532/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій зазначено про пропуск строку подання заяви на отримання свідоцтва про право на спадщину та про скасування заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 . Позивач вважає, що пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, а саме, знаючи про складання заповіту на користь ОСОБА_4 , вважала, що ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивач зазначає, що з 2008 року до смерті ОСОБА_3 постійно спільно проживала з нею однією сім`єю у жилому будинку АДРЕСА_1 , вела спільне господарство до моменту її смерті. ОСОБА_3 , не мала близьких родичів, але як особа похилого віку потребувала догляду та піклування, тому позивач, проживаючи з нею однією сім`єю, здійснювала такий догляд і дбала про неї.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт спільного проживання одною сім`єю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у період з 2008 до 27 червня 2015 за адресою АДРЕСА_1 , визнано поважними причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, надано ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після ОСОБА_3 тривалістю 3 місяці з моменту набрання чинності цим рішенням.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що викладені у позові обставини щодо постійного проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю у розумінні статті 3 Сімейного кодексу Україниз 2008 року знайшли підтвердження у ході розгляду справи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 спільно проживали разом з 2008 року до дня смерті останньої, були пов`язані спільним побутом, мали при цьому спільні права та обов`язки, що було підтверджено показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Строк для прийняття спадщини ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, оскільки вона через відсутність родинних зв`язків не мала доказів для закликання до спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , звернення до нотаріуса не дало б результатів, що підтверджується змістом постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23 серпня 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції, встановлюючи факт спільного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 однією сім`єю, виходив із показів свідків, згідно з якими позивач витрачала кошти на ОСОБА_3 , прибирала, мила та доглядала за нею, приносила ліки, допомагала з документами, а у будинку ОСОБА_3 з 2008 року знаходилися речі ОСОБА_1 . Проте такі обставини не підтверджують факт проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, спільного бюджету, не містять відомостей щодо виникнення між заявником і померлою відносин, притаманних сім`ї, взаємних прав і обов`язків, тобто не підтверджують її статусу, як члена сім`ї ОСОБА_3 . Як похідні, не підлягають задоволенню вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, зокрема відсутність інформації щодо неприйняття спадщини іншим спадкоємцем, не можуть вважатися поважною причиною для пропуску даного строку, оскільки позивач не була позбавлена можливості дізнатися про наявність або відсутність інших спадкоємців після відкриття спадкової справи за власною заявою про прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), ОСОБА_1. з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суда першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу № 369/9334/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності позивача без належного її повідомлення про розгляд справи. Позивач довідалась про судове засідання з інформації на веб-сайті Судової влади, повістку вона не отримувала, не мала можливості прибути на судове засідання, адже перебувала на лікарняному. Представник позивача не зміг бути присутнім на судовому засіданні, оскільки вже мав інші справи за межами міста Києва. Представник позивача про такі обставини повідомив суд апеляційної інстанції, подавши у день засідання заяву, у якій просив відкласти розгляд справи, проте суд розглянув справу без участі позивача, чим порушив право позивача на судовий захист. Позивач вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки суд першої інстанції встановив на підставі наявних у справі доказів, що між позивачем і спадкодавцем протягом тривалого часу існували сімейні відносини, а також, що наявні підстави для визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними та надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 158 Цивільного процесуального кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - ЦПК України 2004 року) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно з частиною четвертою статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У справі, що переглядається, оскаржуване рішення Апеляційного суду Київської області ухвалене 15 серпня 2017 року.

Про судове засідання, призначене апеляційним судом на 15 серпня 2017 року ОСОБА_1 направлено рекомендований лист та повідомлення про його вручення (а. с. 165, 166). Зазначений лист був повернутий без вручення. У довідці Акціонерного товариства «Укрпошта» про причини повернення листа без вручення вказано «за закінченням строку зберігання».

У матеріалах справи наявний лист Апеляційного суду Київської області від 07 серпня 2017 року № 369/9334/16-ц/23887/2017 щодо повторного повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 15 серпня 2017 року (а. с. 160), проте докази направлення даного листа та його вручення у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд належним чином не перевірив дотримання норм процесуального права щодо завчасного повідомлення позивача про судове засідання, призначене на 15 серпня 2017 року.

Таким чином, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що Апеляційний суд Київської області порушив норми процесуального права під час розгляду зазначеної вище скарги, оскільки ним не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи.

15 серпня 2017 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_11. подав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи з огляду на хворобу позивача, а також перебування її представника на час судового засідання в іншій місцевості. Апеляційний суд відмовив у задоволенні даного клопотання.

Разом з тим, відповідно до копії листка непрацездатності серія АДД № 018754 з 14 серпня по 19 серпня 2017 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 411 Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В.А. Стрільчук