П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 369/16143/18

Номер провадження 22-ц/824/11972/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Соколової В. В., Гуля В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Ковальчук Л.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 25/2/8/117Ж- ИП від 28 грудня 2015 року в розмірі 347 025 грн., покладення судових витрат на відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року (а.с. 106) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано до Солом`янського районного суду міста Києва.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 23 липня 2019 року ТОВ «ОМОКС» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що 19 жовтня 2018 року скаржником було подано заяву про забезпечення позову до Солом`янського районного суду міста Києва, яку передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Судове рішення про передачу заяви про забезпечення позову за підсудністю до іншого суду вмотивоване, зокрема, тим, що спір між ТОВ «ОМОКС» та ОСОБА_1 виник з приводу неналежного виконання умов договорів, предметом яких є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район , житловий комплекс «Чайка», а тому відповідно до приписів ст. 30 ЦПК України спір між сторонами має розглядатись Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Враховуючи вищенаведене, Києво-Святошинським районним судом Київської області висловлено протилежну позицію щодо підсудності даного спору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Вербової І.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Передаючи справу на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зареєстрована і проживає у Солом`янському районі міста Києва.

Враховуючи, що предметом у даній справі є стягнення грошових коштів, вона має розглядатись судом за місцем проживання відповідача.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Приписами ст. 30 ЦПК України встановлено правила виключної підсудності. Так, відповідно до положень ч. 1 позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ОМОКС» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 25/2/8/117Ж- ИП від 28 грудня 2015 року в розмірі 347 025 грн.

Предметом вищевказаного договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, з приводу неналежного виконання умов якого виник спір між сторонами, є майнові права на квартиру, що розташована в житловому будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Таким чином, враховуючи, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, а саме вищезазначеної квартири, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку щодо відсутності підстав для застосування приписів ч. 1 ст. 30 ЦПК України, що визначають виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, за місцезнаходженням майна.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що постановлену ухвалу про передачу справи на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва не можна вважати законною та обґрунтованою, її постановлено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМОКС» - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2019 року- скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Соколова

В. В. Гуль