Провадження № 2/369/250/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18.07.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивач звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення моральної шкоди, в березні 2018 року уточнила позовні вимоги, уточнені вимоги мотивувала тим, що після розлучення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у серпні 2015 року, малолітню дитину ОСОБА_2 разом із матір`ю було фактично викинуто на вулицювідповідачами по справі - батьком та старшою сестрою ОСОБА_2 . Після чого Відповідачами у квартирі були замінені замки, що унеможливило проживання у квартирі та грубо порушило права малолітньої дитини, в тому числі й право власності Позивача.

ОСОБА_1 в позові зазначала, що малолітня ОСОБА_2 , на підставі Договору дарування квартири від 02 квітня 2009 року, є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі "викинули на вулицю" малолітню ОСОБА_2 , а мати - ОСОБА_1 , вимушена була звертатись у різні установи та організації з проханням допомогти відновити права малолітньої дитини.

Листом за вих. № 2-7-Г271332.16/10-92 від 10.09.2016 року Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини на звернення ОСОБА_1 повідомив про готовність приймати участь при розгляді позову про поновлення прав малолітної дитини.

ОСОБА_1 в інтересах дитини зверталась із листом до Міського голови та Голови опікунської ради, який зареєстрований за вх. № Г-7392 з проханням допомогти відновити житлово-майнові права малолітньої доньки.

Останні роки ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органів Національної поліції України із відповідними повідомленнями про чинення перепон у користуванні частиною квартири, яка є власністю малолітньої дитини.

Чисельні розмови із Відповідачами з проханням надати можливість проживати малолітній дитині ОСОБА_2 разом із матір`ю у власній квартирі, де Позивач є власником 1/2 частини, користуватись своїми правами як співвласника даної квартири, добровільно визначити порядок користування майном, яке є об`єктом спільної часткової власності, не дають результату, оскільки Відповідачі категорично відмовляються йти на будь-який контакт.

Спроби ОСОБА_1 разом із дитиною потрапити до квартири та зайняти кімнату закінчуються тим, що мати Позивача вимушена викликати поліцію, оскільки Відповідачі не відчиняють двері, та в усному порядку повідомляють про категоричну відмову надати малолітній дитині доступ до квартири.

Листами виконавчого комітету Вишневої міської ради ОСОБА_1 повідомлено, що були здійснені спроби скласти акт обстеження, проте двері ніхто не відчинив, що в котре підтверджує умисний намір не пускати до квартири ані дитину, ані будь-яких представників установ, які діють суто в інтересах малолітньої дитини.

ОСОБА_1 вимушена була в інтересах малолітньої дитини звернутись до суду із відповідними позовними заявами - позовна заява про вселення та позовна заява про встановлення порядку користування квартирою, однак відповідачі своїми діями затягували розгляд даних справ.

На думку ОСОБА_1 відповідачі своїми діями створили всі умови для розвитку у малолітньої ОСОБА_2 депресії та комплексів, пригнічували та продовжують пригнічувати Позивача, завдаючи душевні страждання та психологічні переживання малолітній дитині, що є неприпустимим. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку ОСОБА_1 , принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини.

В позові також зазначалося, що у лютому 2015 року, коли в родині були досить напружені відносини між батьками - ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 , та відповідач ОСОБА_2 підтримувала в усьому відповідача ОСОБА_3 , поведінка відповідача ОСОБА_2 була досить агресивною, в тому числі й до молодшої сестри - Позивача. Відповідач ОСОБА_2 навмисно спровокувала лайку із Позивачем, під час якої дуже кричала із використанням ненормативної лексики на малолітню дитину, рідну сестру, які на той момент було 9,5 років, чим довела Позивача до істерики та вкотре спричинила їй душевні страждання. Обставини, за яких Позивач вимушена з лютого 2015 року проживати у невеличкій квартирі у своїх бабусі та дідуся, відсутність своєї кімнати, ліжка, особистих речей, іграшок змушують перебувати Позивача у стані постійного стресу, що провокує появу та/або розвиток різних хвороб, про що зазначено у медичній картці.

Таким чином, на думку законного представника позивача, внаслідок неправомірних дій Відповідачів у період з лютого 2015 року по березень 2018 року, Позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях, хвилюваннях, пригніченому стані, стресі та необхідності додаткових зусиль з боку малолітньої дитини для організації звичного способу життя та адаптації до жорстких реалій життя, які створили їй та продовжують створювати Відповідачі. Тому просила суд: стягнути з ОСОБА_2 , завдану у період з 01.02.2015 року 16.03.2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду у розмірі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок; Стягнути з ОСОБА_3 завдану у період з 01.02.2015 року 16.03.2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду у розмірі 45000,00 (сорок п"ять тисяч) гривень 00 копійок. Стягнути солідарно з Відповідачів на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував просив в позові відмовити в повному обсязі, зазначив, що обставини, на які посилається позивачка, не відповідають дійсності.

Зазначав, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано. Проте, в період розгляду Васильківським міськрайоним судом справи про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 деякий час залишалася разом з меншою донькою ОСОБА_4 проживати в приватному трьох поверховому будинку (де вони і прописані) загальна площа якої становить 252 кв.м., в АДРЕСА_2 .

Відповідач також зазначав, що в середині 2015 року позивачка добровільно покинула квартиру АДРЕСА_1 . Ні ОСОБА_3 , ні старша донька ОСОБА_2 , молодшу доньку ОСОБА_5 з квартири не виганяли. ОСОБА_1 сама прийняла рішення про виселення (позивачка цього і не заперечує це видно з позовної заяви) та вибрала місце проживання у своїх батьків у квартиру АДРЕСА_3 , тим самим з власної ініціативи зменшуючи життєвий простір проживання меншої доньки з 252 кв.м. до 50 кв.м., тобто на 202 (двісті два) кв.м. меньше.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2017 р. задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визначення місця проживання дитини. Суд визначив місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначене рішення на даний час набуло законної сили.

ОСОБА_3 зазначав, що ні він, ні старша донька відповідачка ОСОБА_2 навіть не мали наміру виганяти чи ображати позивачку та молодшу доньку ОСОБА_5 . Після розлучення він в добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання молодшої доньки ОСОБА_6 . За цей час ОСОБА_1 двічі зверталася до Києво-Святошинського районного суду Київської області - з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач вказував, що аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 він сплачує щомісячно, та додатково оплачує дочці заняття в гуртках, купує одяг та інші необхідні речі, у тому числі і те, що необхідно для навчання.

Спростовував доводи ОСОБА_1 , що нібито за весь час окремого проживання він, ніякої участі у вихованні дитини не приймав, не піклується ні про житлові умови дитини, ні про її матеріальне забезпечення, ні про оздоровлення та оплату додаткових занять та гуртків, посилаючись, в тому числі, на характеристику зі школи де зазначено, що батьки беруть активну участь у житті доньки.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому засіданні 11.06. 2019 року проти позову заперечував в повному обсязі, суду пояснив, що відповідачі по справі жодних перешкод в користуванні квартирою малолітній ОСОБА_2 не чинили, просив в позові відмовити в повному обсязі.

В судове засідання 18.07.2019 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 не прибув, подав заяву про відкладення слухання справи на іншу дату, в зв`язку з його перебуванням на засіданні ради адвокатів Київської області, однак суд залишає дану заяву представника відповідача без задоволення, оскільки вважає причину неприбуття представника в судове засідання неповажною.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Третя особа - Служба в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації, в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок порушення її прав.

Згідно із п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні ділової репутації фізичної особи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд, відмовляє у вимогах позивача щодо відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 27 листопада 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , розірвано.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу у ОСОБА_1 склалися неприязні відносини з відповідачами - колишнім чоловіком ОСОБА_3 та старшою дочкою ОСОБА_2 . Дані обставини підтверджуються неодноразовими зверненнями до правоохоронних органів учасників конфлікту.

На підставі Договору дарування квартири від 02 квітня 2009 року, малолітня ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , по 1/2 частині кожна.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 грудня 2017 року в цивільній справі №369/8803/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визначення місця проживання дитини, позов задоволено, визначено місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Дане рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином усі вищезазначені обставини були встановлені судом у рішенні Києво-Святошинського районного суду від 05 квітня 2017 року і не підлягають доказуванню в даній справі.

В мотивувальні частині даного рішення від 07 грудня 2017 року в цивільній справі №369/8803/16-ц, судом встановлено: "В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_10 від 14.11.2016 року, у якій ОСОБА_11 зазначила, що вона живе з мамою, бабусею, дідусем, хоче жити з мамою та ні з ким іншим на АДРЕСА_4 . Заява написана в присутності головного спеціаліста відділу з питань захисту прав дітей та сім`ї служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації ОСОБА_12 , копія заяви посвідчена начальником служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Тлусенко І.О."

Таким чином станом на 14.11.2016 року позивач - малолітня ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) чітко виявила бажання проживати саме за адресою: АДРЕСА_4 в АДРЕСА_2 .

Допитана в судовому засіданні, в присутності законного представника, позивач - малолітня ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) суду пояснила, що зі спірної квартири її ніхто примусово не висиляв, вона з`їхала до квартири бабусі ( АДРЕСА_4 ) разом зі своєю матір`ю, оскільки відповідачі створили нестерпні умови для проживання в спірній квартирі позивача та її матері.

На запитання законного представника, позивачка - малолітня ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) суду також повідомила, що не хоче повертатися до спірної квартири ( АДРЕСА_1 ), навіть якщо там її квартирка (половина). Згодом на запитання суду вже зазначала, що бажає проживати в спірній квартирі за умови, що відповідачі виїдуть з спірної квартири.

Щодо протиправних дій з боку Відповідача ОСОБА_3 , малолітня ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) суду повідомляла, що Відповідач ОСОБА_13 , під час його сварки з мамою малолітньої позивачки, після того як позивач накинулась на нього з кулачками, відштовхнув її, вона впала і трохи вдарилась головою. Зазначала, що ОСОБА_3 ображав її, зокрема коли вона просила придбати їй "Кіндер сюрприз" відповів, що вона мала "дурна" нічого не розуміє. Також навмисно приходив до школи при тому, що позивачка йому казала, що вона його бачити не хоче. Щодо протиправних дій з боку Відповідачки ОСОБА_2 малолітня ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) суду пояснила, що Відповідачка постійно кричала на неї, був випадок коли Відповідачка накурювала замочну скважину, коли з мамою були в спальні, підставляла ножа до горла, ображала її.

Відповідно до ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак факт завдання моральної шкоди зі сторони відповідачів позивачу не підтверджений належними та допустимими доказами по справі. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що про всі відомі їй факти знущання відповідачів над малолітньою позивачкою в спірній квартирі АДРЕСА_1 , їй стало відомо зі слів малолітньої ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Особисто свідком даних обставин вона не була. Звукозапис, що доданий до позову, не може бути належним доказам по справі, оскільки неможливо чітко встановити осіб, що фігурують у ньому, без застосування спеціальних знань та застосування спеціальних технічних засобів. Наявні в матеріалах справи докази звернення представником позивача до правоохоронних органів, органів державної влади та місцевого самоврядування, підтверджують лише факт звернення до відповідних органів, однак не фіксують обґрунтованість цих звернень та наявність протиправних дій з боку відповідачів. Наявності конфліктної ситуації між сторонами по справі, сама по собі не вказує на вину Відповідачів у її виникненні.

На запитання суду: "Яку моральну шкоду Ви заявляли, який розмір моральної шкоди", малолітня ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) відповісти не змогла, розмір заявлених позовних вимог не обґрунтувала.

Суд приходить до висновку, що законний представник позивача - ОСОБА_1 не узгоджувала заявлені позовні вимоги по даній справі з позивачем - малолітньою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Судом встановлено, що на момент розгляду даної справи розмір заявлених позовних вимог позивачу невідомий, а отже розмір заявлених позовних вимог був оцінений законним представником - ОСОБА_1 одноособово і не ґрунтується на внутрішньому переконанні потерпілої особи, тобто позивача - малолітньої ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1167 ЦК України, та керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 29.07.2019 року.

Суддя: Дубас Т.В.