ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7262/19 Справа № 212/2876/19 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат" ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 травня 2019 року, ухваленого суддею Борис О.Н. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 21 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_3 , 1985 року народження. який 11 червня 2018 року під час виконання трудових обов`язків у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в результаті ураження електричним током загинув. За фактом смерті на виробництві роботодавцем було складено Акт № 21-71 від 31 серпня 2018 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Вказує, що смерть батька для дочки стала великою втратою, після якої вона не може й досі отямитись. Дочка залишилась без батьківського піклування, без фізичної, моральної та матеріальної підтримки люблячого батька, чим спричинено моральну шкоду. Просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» 190000 грн., без урахування податків з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 травня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах малолітньої ОСОБА_2 з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» у відшкодування моральної шкоди 170000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не досліджено, чи зверталась позивач із позовом про відшкодування моральної шкоди в рамках розгляду кримінальної справи. Позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди. Судом не врахована вина потерпілого у нещасному випадку. Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає, на думку представника позивача, засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому клопотання «Криворізький залізорудний комбінат» про розгляд справи в загальному провадженні із викликом сторін задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював електрослюсарем (слюсарем) черговим з ремонту устаткування дільниці №26 шахти «Родіна» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Під час виконання посадових обов`язків 11 червня 2018 року із ним стався нещасний випадок, в результаті ураження едектричним струмом ОСОБА_3 . ОСОБА_3 померІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

На підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» проведено спеціальне розслідування нещасного випадку, за результатами якого складено Акт за формою Н-5, в якому комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався 11 червня 2018 року о 12.20 год. на шахті «Родіна» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», що нещасний випадок з електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування дільниці № 26 шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК» ОСОБА_3 , визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-1. (а.с. 13-19)

Згідно Акту № 21-71 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1, затверджений заступником начальника Головного управління Держпраці 31 липня 2018 року, встановлено, що 11 червня 2018 року о 12.20 год. на «Криворізький залізорудний комбінат» під час виконання трудових обов`язків стався смертельний нещасний випадок з електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту устаткування дільниці № 26 шахти «Родіна» «Криворізький залізорудний комбінат». ОСОБА_3 , смерть якого наступила від ураження технічним електрострумом. У п. 10 цього Акту зазначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є загиблий ОСОБА_3 та механік дільниці № 26 шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК» ОСОБА_4 (а.с. 9-12).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою потерпілого ОСОБА_3 , матір`ю у свідоцтві про народження зазначена позивач ОСОБА_1 (а.с. 7).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення факту спричинення моральної шкоди малолітній ОСОБА_2 , як доньці загиблого від нещасного випадку на виробництві ОСОБА_3 , та обов`язку відповідача відшкодувати її.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам усиновлювачам, дітям усиновленим, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, як донька загиблого від нещасного випадку на виробництві.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 колегією суддів відхиляються, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька доведений матеріалами справи. Нещасний випадок на виробництві стався з ОСОБА_3 в результаті незабезпечення потерпілому відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком» безпечних та нешкідливих умов праці, встановлений та підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_2 , будучи малолітньою, на час смерті батька їй виповнилось сім років, втратила рідну людину, якого дуже любила, та ніколи в житті його не побачить. Втрата однієї з найдорожчих людини у світі - рідного батька, вимагає від малолітньої додаткових зусиль для організації її життя, порушений звичайний для неї спосіб життя, оскільки померлий, за життя, був для неї опорою, моральною підтримкою, дитина змушена переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Факт вини посадових осіб ПАТ «Кривбасзалізрудком», окрім провини самого потерпілого доведений актом проведення спеціального розслідування №21-71, у п.10, якого зазначено, що особою, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку є: ОСОБА_4 , механік дільниці №26 ПАТ «Кривбасзалізрудком», який не проконтролював встановлення переносного заземлення та допустив до роботи ОСОБА_3 (а.с.11). Встановлені фактичні дані спростовують посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність вини підприємства у загибелі батька позивача, як підставу для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, з урахуванням роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин, у зв`язку із чим доводи позивача, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань малолітньої ОСОБА_2 , характер психологічної травми, яку донька отримала у зв`язку зі смертю батька від нещасного випадку, та неможливість повернути до життя найріднішу людину, а також наявність винних дій зі сторони працівників відповідача у нещасному випадку, а також з урахуванням винних дій самого потерпілого, який не дотримався вимог безпеки, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди в сумі 170000 грн., відповідає засадам виваженості, справедливості та співмірності. Життя та здоров`я людини є найбільшою цінністю, що охороняється державою.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо визначення судом першої інстанції розміру судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави за ставками не майнового характеру такими, що не відповідають нормам законодавства.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача, правильно визначено розмір судового збору, як 1% від суми стягнутої моральної шкоди 1700 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: