Номер провадження: 22-ц/813/5160/19
Номер справи місцевого суду: 495/8281/18
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/8281/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Шевчук Ю.В. 13 грудня 2018 року,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №МФ-863 від 23.05.2018 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» (далі - ТОВ) та ОСОБА_1

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 23 травня 2018 року між ТОВ та нею було укладено кредитний договір №МФ-863, відповідно до умов якого відповідач мав надати кредит у розмірі - 2 071,38 грн., строком до 07 червня 2018 року.

Позивач вважає, що вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки при укладенні спірного правочину відповідач використав нечесну підприємницьку практику, приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та не надав грошові кошти, чим позбавив позичальника можливості використати кредитні кошти на споживчі цілі.

Відповідачем не було надано позивачу, як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а саме: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяг, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, чим було порушено вимоги чинного законодавства.

Також, позивач додатково зазначив, що відповідач не надав жодних коштів за кредитним договором №МФ-863 від 23.05.2018 року.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просила її позовні вимоги задовольнити (а. с. 1 - 3).

Представник позивача Черепов Д.В. у судове засідання не з`явився. Надав заяву з проханням розглянути справу за відсутністю позивача та його представника, заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі. В матеріалах справи міститься відзив представника відповідача на позовні вимоги ОСОБА_1 , згідно з якими відповідач вказує, що позовні вимоги позивача є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, тому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №МФ-863 від 23.05.2018 року укладений між ТОВ та ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зважаючи на дисбаланс прав та обов`язків кредитора та позичальника, ТОВ, приховавши реальні умови договору, зокрема щодо реальної відсоткової ставки, сукупної вартості кредиту, уклавши договір на умовах, які обмежили право споживача, зокрема щодо повної інформації про послугу, використавши нечесну підприємницьку практику, використав переваги свого становища, тим самим порушив принцип рівності сторін, зловживаючи своїм договірним положенням, з метою введення позивача (споживача) в оману та отримання коштів, які перевищують встановлений договором розмір, використавши становище позивача, застосував приховані відсотки, які призвели до збільшення заборгованості майже вдвічі. Враховуючи викладені обставини, даний договір має бути визнаний судом недійсним.

Також, позивач додатково зазначив, що відповідач не надав жодних коштів за кредитним договором №МФ-863 від 23.05.2018 року. Матеріали справи доказів надання кредитних коштів позивачу відповідачем також не містять, відповідачем таких доказів суду також не надано (а. с. 67 - 70).

ТОВ в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 ..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що чинним законодавством не передбачено застосування приписів Закону України «Про споживче кредитування» до правовідносин, що виникли зі спірного кредитного договору, який було укладено на строк до одного місяця, а саме на строк, який дорівнює п`ятнадцяти дням. Крім того, зазначає, що позивачу, як клієнту ТОВ перед установленням спірних правовідносин (до надання кредиту) була надана повна та достовірна інформація про послугу та особливості її отримання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Черепов Д.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що при підписанні вказаного кредитного договору ОСОБА_1 не було використано електронний цифровий підпис у зв`язку з чим не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України. Також вказує на те, що відповідач не надав жодних коштів за кредитним договором №МФ-863 від 23.05.2018 року.

Представник ТОВ у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи ТОВ сповіщене належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Черепов Д.В. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності представника ТОВ.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про задоволення позову в повному обсязі. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 203, 509, 525, 526, 527, 530, 549, 610, 612, 623 ЦК України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів») та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

23 травня 2018 року між ТОВ та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №МФ-863.

Пунктами 1.2, 1.3 спірного договору передбачено, що відповідач надав позивачу кредитні кошти в розмірі - 2 071,38 грн. строком на 15 (п`ятнадцять) днів - з 23 травня 2018 року по 07 червня 2018 року. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору - термін повернення кредиту 07 червня 2018 року.

Згідно з п. 1.5 кредитного договору річна відсоткова ставка за кредитом становить - 292 %.

Відповідно до п. 1.6 кредитного договору ставка, зазначена в пункті 1.5 цього договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобовязань по сплатам за цим договором.

Також, відповідно до п. 1.8 кредитного договору в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі - 25 % від суми кредиту (517,85 грн.) (а. с. 4).

Між сторонами виникли кредитні правовідносини.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 530 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 549 цього Кодексу в разі порушення зобов`язання боржник зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Відповідно до вимог статті 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Позивач вважає, що вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки при укладенні спірного правочину відповідач використав нечесну підприємницьку практику, приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та не надав грошові кошти, чим зокрема позбавив позичальника можливості використати кредитні кошти на споживчі цілі.

Апеляційний суд приходить до висновку, що вимога позову про визнання спірного договору недійсним є безпідставною з огляду на те, що підписанням кредитного договору позичальник підтвердив, що уважно ознайомився із змістом цього договору, всі умови договору зрозумів, повністю з ним згоден, заперечень, зауважень та запитань не має, та зобов`язується їх дотримуватись та виконувати. Отже, з підписанням кредитного договору позивач засвідчив згоду з усіма умовами, викладеними в кредитному договорі, тобто підтвердив факт надання йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення кредитного договору. Умови кредитного договору не містять положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, кредитний договір укладався з додержанням форми, встановленої законодавством, волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у разі, коли воля суб`єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню правочин визнається недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Як убачається з оспорюваного кредитного договору, то при його укладанні сторони погодили всі його істотні умови, як то: предмет договору, строк кредитування, плата за кредит, умови його забезпечення, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, порядок погашення кредиту та відсотків, що є визначенням сукупної вартості кредиту.

ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що умови кредитного договору, укладеного позивачем з ТОВ містять несправедливі умови, будь-яких доказів того, що при підписанні даного договору та його умов її воля формувалась не вільно або не відповідала її волевиявленню, не надала та на наявність таких не вказала.

Не встановлено і будь-яких обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, оскільки як вже зазначалось вище сторонами погоджено усі істотні умови при укладанні правочину.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції вважає, що укладаючи вищезазначений правочин, сторони діяли вільно у виборі контрагента та визначенні умов цього правочину відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того матеріалами справи, а саме витягом із обліково - реєструючої системи про стан розрахунків підтверджується сума начислення ОСОБА_1 коштів, які ТОВ зобов`язалося надати позивачу за договором, а саме - 2071,38 грн. (а. с. 49). Отже помилковим є висновок суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів надання кредитних коштів позивачу відповідачем. З огляду на вказане у даному абзаці, доводи позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу про те, що відповідач не надав жодних коштів за кредитним договором №МФ-863 від 23.05.2018 року є такими, які спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що п. 1.8 оспорюваного кредитного договору щодо обов`язку позичальника в момент повернення кредиту сплатити комісію за супровід кредиту в розмірі - 25 % від суми кредиту, не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 27.12.2018 року в справі № 695/3474/17 зазначив, що банк, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не вказав, за які саме послуги, що надаються позивачеві, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості і суперечить положенням частини першої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Від вказаної правової позицій Верховним Судом фактично не було відступлено і в подальшому, а саме у постанові від 23.10.2019 року в справі № 370/140/19-ц.

Зважаючи на вказану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання недійсним п. 1.8 оспорюваного кредитного договору.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ є обґрунтованою частково, а тому підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи, що неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи в частині визнання кредитного договору недійсним в цілому, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним п. 1.8 кредитного договору, а в іншій частині у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС»- задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2018 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 1.8 Кредитного договору № МФ 863, укладеного 23 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», наступного змісту: « 1.8 В момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 25% від суми кредиту (517,85 грн.)».

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе