Справа № 372/1062/19
Провадження № 2-989/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 серпня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Авсюкевич Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна,обґрунтувавши свої вимоги тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 08.11.1976 року. Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонам шлюбних відносин. У зв`язку з чим позивачем до Обухівського районного суду внесено позовну заяву про розірвання шлюбу. У період шлюбу між сторонами, було набуто та зареєстровано на праві власності відповідне майно, зокрема житловий будинок, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та два транспортні засоби. Просить суд винести рішення, яким поділити спільне майно подружжя.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, хоч про час і місце слухання справи належним чином повідомлений, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав.

Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Суд, вивчивши позов, заяву та надані докази приходить до наступного висновку.

08 листопада 1976 року між позивачкою - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) та відповідачем - ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Жуківцівською сільською радою Обухівського району Київської області, про що видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Після державної реєстрації шлюбу спільним прізвищем дружини та чоловіка визначено прізвище ОСОБА_1

Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин.

У зв`язку з чим позивачем до Обухівського районного суду подано позовну заяву про розірвання шлюбу.

За час перебування у шлюбі між позивачкою та ОСОБА_2 , було набуто та зареєстровано на праві власності відповідне майно, зокрема житловий будинок, земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку та два транспортні засоби.

Згідно Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 17 вересня 1990 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Житловий будинок, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з огляду на наступне.

ОСОБА_6 є уродженкою та мешканкою села Жуківці Обухівського району.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народилась донька ОСОБА_7 , у зв`язку з чим батьки озивачки вирішили побудувати будинок в якому ОСОБА_1 проживала разом зі своєю дитиною.

Так рішенням виконавчого комітету Жуківцівської сільської ради депутатів трудящих Обухівського району Київської області від 21 серпня 1971 року мені було надано дозвіл на будівництво будинку.

30 серпня 1972 року позивачем було отримано Свідоцтво на забудову індивідуальної садиби.

12 грудня 1972 року архітектором Обухівського району затверджено Акт про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку в селі Жуківці ОСОБА_1 .

Так з технічного паспорта на житловий будинок, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що його побудовано в 1975 році тобто за рік до укладення шлюбу з ОСОБА_2 .

З витягу з погосподарської книги Жуківцівської сільської ради Обухівського району за період з 1974 по 1976 роки вбачається, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_9 , а членами сім`ї донька - ОСОБА_7 .

Після одруження з ОСОБА_2 8 листопада 1976 року голову домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , було змінено з ОСОБА_10 на ОСОБА_2 , що вбачається з погосподарської книги Жуківцівської сільської ради Обухівського району за період з 1977 року по 1979 роки.

Згідно виписки з погосподарської книги НОМЕР_10, виданої Жуківцівською сільською радою вбачається, що згідно погосподарської книги НОМЕР_11 за 1974-1976 роки особистий рахунок НОМЕР_9 на житловий будинок АДРЕСА_3 був відкритий на ОСОБА_1 . Згідно по господарських книг за 1977-2018 роки особистий рахунок на будинок відкритий на ОСОБА_2 .

17 вересня 1990 року ОСОБА_2 було отримано Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III із змінами (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України та ч. 1 ст. 69 СК України).

Таким чином, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а згідно ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, яка відповідає змісту ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинний на момент державної реєстрації права власності на житловий будинок) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, житловий будинок, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Під здійснення будівництва вищевказаного житлового будинку позвиачу Актом про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництв індивідуального жилого будинку в 1972 році було відведено земельну ділянку площею 120 кв.м.

В подальшому ОСОБА_2 на підставі рішення Жуківцівської сільської ради № 24 від 10 травня 1994 року було приватизовано дану земельну ділянку площею 0,1141 га та отримано Державний акт на право приватної власності на землю.

Згідно статті 30 Земельного кодексу України 1992 року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться.

Такі самі норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

З огляду на викладене, враховуючі ту обставину, що вищевказану земельну ділянку першопочатково було визначено мені для здійснення будівництва житлового будинку, який було збудовано, прийнято в експлуатацію та зареєстровано право власності, як учасник спільної часткової власності на будинок набуваю і право на земельну ділянку пропорційно розміру його частки у спільній власності на вказаний будинок, тому я маю право на Ѕ частину земельної ділянки, що розташована під житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, сторонами під час шлюбу було придбано у власність два транспортних засоби, які були зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , а саме:

1.DAEWOO LANOS, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 6 жовтня 2010 року;

2.ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 від 15 січня 2005 року.

Згідно роз`яснень, які містяться у пунктах 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У разі не вчинення дій одним із подружжя щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених ст. 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності.

Відповідно до положень п.п.22 і 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Згідно з ч. 2ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у сумі 2245,41 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 281-283 ЦПК України, ст. ст. ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 3, 15, 16, 183, 355, 368, 372 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1141 га, кадастровий номер НОМЕР_6 ; автомобіль DAEWOO LANOS, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; автомобіль ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 .

Визнати, в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , право власності на Ѕ частину житлового будинку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , право власності на Ѕ частину житлового будинку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

Визнати, в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1141 га, кадастровий номер НОМЕР_6 та визнати за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1141 га, кадастровий номер НОМЕР_6 ;

Визнати, в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , право власності на Ѕ частину автомобіля DAEWOO LANOS, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 та визнати за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , право власності на Ѕ частину автомобіля DAEWOO LANOS, 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;

Визнати, в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , право власності на Ѕ частину автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 та визнати за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , право власності на Ѕ частину автомобіля ЗАЗ 110307, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 2245,41 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення не було йому вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.М.Зінченко