ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1172/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2019 року (постановлену суддею Герчаківською О.Я., повний текст якої складено 20 серпня 2019 року) у цивільній справі № 607/14955/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Веста" про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" (далі ТзОВ "ФК "Веста") звернулося в суд із заявою про заміну сторони у справі, а саме стягувача з публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (далі ПАТ "Банк Форум") на його правонаступника ТзОВ "ФК "Веста" у справі № 607/14955/15-ц за позовом ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 105/07/26-Z.

В обґрунтування заяви зазначено, що 02 грудня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення в справі № 607/14955/15-ц, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованість за кредитним договором № 105/07/26-Z від 18 жовтня 2007 року, в розмірі 16844,63 доларів США.

На підставі вказаного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 16 червня 2016 року видано виконавчий лист № 607/14955/15-ц. який, згідно поданої заяви, отримано повноважним представником стягувача 30 червня 2016 року.

26 березня 2016 року між ПАТ «Банк Форум» та ТзОВ "ФК "Веста" було укладено договір про відступлення прав вимоги № 0002/19/5, відповідно до якого ПАТ "Банк Форум" відступило ТзОВ "ФК "Веста" право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 105/07/26-Z.

Посилаючись на зазначені обставини, та на підставі ст..ст. 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" заявник просив замінити стягувача ПАТ "Банк "Форум" на його правонаступника - ТзОВ "ФК "Веста".

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2019 року заяву ТзОВ "ФК "Веста" задоволено і замінено стягувача з ПАТ "Банк Форум" на його правонаступника ТзОВ "ФК "Веста" у справі № 607/14955/15-ц за позовом ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 105/07/26-Z.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для нового розгляду в суд першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції в порушення ч.ч.1,2 ст. 263, ч.ч. 1,2 ст. 264, ст. 442 ЦПК України не застосував норми процесуального права, замінивши стягувача у виконавчому провадженні, незважаючи на те, що заявник просив замінити стягувача у справі, що не передбачено положенням ст. 442 ЦПК України.

Також посилався на те, що заявником до матеріалів поданої заяви не було додано підтверджуючих доказів переходу до заявника права вимоги до відповідача саме за кредитним договором № 105/07/26-Z від 18.10.2007 року, укладеним між Банком та ОСОБА_1 . Крім того, посилався на те, що викликає сумніви про наявність оригіналів Додатку №1 до договору про відступлення права вимоги та Додатку №1 "Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами"

Враховуючи, що заявником не надано доказів на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором, а тому апелянт вважає, що суд мав би дійти висновку про недоведеність факту заміни кредитора у зобов`язанні.

Звертаючись до суду з вимогами про заміну стягувача ТзОВ "ФК "Веста" не надало доказів наявності відкритого виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Також апелянт посилався на те, що договір від імені ПАТ "Банк "Форум" підписано представником банку за довіреністю Гриців А .С ., однак банк знаходився в стадії ліквідації і право підпису в такому випадку було тільки у уповноваженої НБУ особи.

В договорі відступлення права вимоги не значиться позичальник ОСОБА_1 , отже кредитна заборгованість не являється предметом даного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТзОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" вказав, що 06.08.2019 року відповідно до рішення загальних зборів учасників товариства ТзОВ "ФК "Веста" змінило найменування на ТзОВ "ФК "Інвестохіллс Веста".

Просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором факторингу є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, при цьому, заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Вказав, що на час вирішення заяви про заміну сторони виконавчого провадження боржником не надані судові рішення, якими була би встановлена преюдиція недійсності заперечуваного договору, а тому твердження що укладений договір не є достатнім доказом підтвердження того, що до заявника перейшли права кредитора, не заслуговують уваги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник ТзОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" апеляційну скаргу заперечив опираючись на доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 02.12.2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення в справі № 607/14955/15-ц, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованість за кредитним договором № 105/07/26-Z від 18 жовтня 2007 року, станом на 07 серпня 2015 року в розмірі 16844,63 доларів США, а саме: 4308,45 доларів США прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів, 10544,00 доларів США поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів, 1793,74 доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 198,44 доларів США поточна заборгованість за нарахованими процентами.

На підставі вказаного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 16 червня 2016 року видано виконавчий лист № 607/14955/15-ц. який, згідно поданої заяви, отримано повноважним представником стягувача 30 червня 2016 року.

26.03.2019 року між ПАТ "Банк Форум" та ТзОВ "ФК "Веста" було укладено договір про відступлення прав вимоги № 0002/19/5, відповідно до якого ПАТ "Банк Форум" відступило ТзОВ "ФК "Веста", а ТзОВ "ФК "Веста" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 105/07/26-Z від 18.10.2007 року, про що свідчить додаток № 1 до договору № 0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26.03.2019 року "Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами".

ТзОВ "ФК "Веста" набуло всіх прав кредитора по договору кредиту № 105/07/26-Z від 18.10.2007 року.

06.08.2019 року відповідно до рішення загальних зборів учасників товариства ТзОВ "ФК "Веста" змінило найменування на ТзОВ "ФК "Інвестохіллс Веста".

Задовольняючи вимоги заяви про заміну сторони виконавчого провадження суд першої інстанції виходив з того, що заміною сторони виконавчого провадження товариство може захистити свої права, як правонаступник кредитора.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України "Про виконавче провадження".

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевказане доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права і заміна сторони її правонаступником могла бути проведена лише за наявності відкритого виконавчого провадження оцінюються критично.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що на думку ОСОБА_1 відсутні оригінали укладеного договору відступлення прав вимоги та додатків до нього, що договір від імені ПАТ "Банк "Форум" підписано представником банку за довіреністю Гриців А.С., в той час коли банк знаходився в стадії ліквідації і право підпису в такому випадку було тільки в уповноваженої НБУ особи, з наступних підстав.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до ст.215 ЦК України недоліки суб`єктного складу правочинів є підставою для визнання правочину недійсним в судовому порядку за позовом однієї із зацікавлених сторін (оспорюваний правочин).

В матеріалах справи відсутні докази, якими була би встановлена недійсність заперечуваного договору, а тому твердження, що укладений договір не є достатнім доказом підтвердження того, що до заявника перейшли права кредитора не відповідають матеріалам справи.

Критичній оцінці підлягають і доводи апеляційної скарги про те, що в договорі відступлення права вимоги не значиться позичальник ОСОБА_1 , отже кредитна заборгованість не являється предметом даного договору, з наступних підстав.

Згідно п.1 Договору про відступлення прав вимоги від 26.03.2019 року новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників зазначених у Додатку №1, Додатку №1.1., Додатку №1.2. та Акті №1 приймання-передачі документації до цього Договору.

Відповідно до Додатку №1 до вказаного договору "Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами." під №391 значиться ОСОБА_1 та вказано номер кредитного договору №105/07/26-Z від 18.10.2007 року.

Аналогічні відомості містяться і у витягу з Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимог. У відповідній графі міститься адреса боржника і його паспортні дані.

Таким чином ідентифікація боржника проведена у відповідності до чинного законодавства.

Посилання апелянта на те, що судом не з`ясовано обставини про існування виконавчого провадження та стан виконання рішення суду оцінюються критично, оскільки представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції вказав, що рішення суду не виконане.

Інші доводи та обставини, на які посилається боржник в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновку суду, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦК України судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ткач О.І.