328/1815/18
У Х В А Л А

Іменем України

13 грудня 2019 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Коваленка П.Л., при секретарі Баздирь О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

В липні 2018 року АТ «МетаБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

12 грудня 2019 року представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована АДРЕСА_1 кварти ра АДРЕСА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_3 в межах суми позову - 4 579,55 дол. США та 25 649,14 грн.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, представник позивача посилається зокрема на те, що не вжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його прийняття на користь позивача, оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку задовольнити вимоги позивача та затягує розгляд даної справи, та тому існує ризик, що відповідач може відчужити на користь третіх осіб належну йому квартиру.

Відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява АТ «МетаБанк» про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, серед яких є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та заборона вчиняти певні дії.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем для підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, необхідно брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог у справі є стягнення коштів за договором позики, тобто квартира, стосовно якої заявник просить вжити заходи забезпечення, не є предметом спору.

В той же час, як видно з матеріалів спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 13.12.2019 за об`єктом: АДРЕСА_4 , 29.05.2007 за №50344414 приватним нотаріусом Токмацького нотаріального округу Запорізької області Чернявським В.В. зареєстроване обтяження відповідно до договору іпотеки б/н від 29.05.2007, іпотекодержатель: ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», тобто зазначене житлове приміщення є предметом іпотеки, що на даний час виключає можливість відчуження вищевказаного нерухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

AT «Райффайзен Банк Аваль» не є стороною у справі, в той же час, накладення арешту на вказану квартиру, може позбавити його, як кредитора, права пріоритетного задоволення своїх вимог в майбутньому, або іншим чином порушить його права.

Будь-яких даних на підтвердження того, що відповідач з липня 2018 року (з моменту звернення заявника з вищезазначеним позовом до суду) до теперішнього часу здійснювала будь-які дії з метою відчуження квартири АДРЕСА_3 , заявником суду не надано.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заява АТ «МетаБанк» про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149, 151-153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «МетаБанк» про забезпечення позову по справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Суддя: