Справа № 490/8802/19 Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/812/2040/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Гавор В.Б.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

10 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

Доводи позовної заяви обґрунтовувала тим, що вона є власником 31/100 частки домоволодіння із відповідною частиною господарських та побутових споруд АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ). Відповідач ОСОБА_3 також є власником частки вказаного домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових споруд.

Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 15 вересня 1983 року, житловий будинок Літ. А у цілому складається з приміщень №№ 1-1, 1-2, 1-3, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, прибудови Літ а-1.

При цьому, 31/100 частка домоволодіння (крім господарських та побутових споруд), яка належить позивачу в цілому складається з приміщень №№ 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 у житловому будинку Літ. А, прибудови до житлового будинку Літ. а-1, а відповідачу у житловому будинку Літ. А належать приміщення №№ 1-1, 1-2, 1-3.

Відповідач самочинно здійснила реконструкцію частини житлового будинку Літ. А з надбудовою другого поверху, у зв`язку з чим позивачу було завдано майнову шкоду, яку остання просить стягнути з відповідача в розмірі визначеному судовою експертизою.

08 квітня 2018 року ОСОБА_1 до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій остання просила стягнути з відповідача на її користь вартість зруйнованого майна у розмірі 716 241, 00 грн. та судові витрати.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року позов залишено без розгляду відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення вимог процесуального права, просила скасувати цю ухвалу, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Позивач посилалась на те, що вона не була повідомлена судом належним чином про місце, дату і час судового засідання, тому була позбавлена можливості приймати участь у судовому засіданні 16 вересня 2019 року, коли приймалось рішення про залишення без розгляду її позову.

З приводу наявності в матеріалах справи телефонограми за підписом секретаря судового засідання про нібито повідомлення 10 вересня 2019 року о 12.00 год. її представника ОСОБА_4 по мобільному телефону про відкладення справи на 16 вересня 2019 року, зазначала, що таке повідомлення учасників справи не передбачено ЦПК України та ОСОБА_4 в цей час знаходилася в Центральному районному суді м. Миколаєва, де їй усно було повідомлено, що розгляд справи відкладено, дата наступного судового засідання не визначена. Повідомлень про судове засідання на 16 вересня 2019 року ні вона, ні її представник не отримували.

Щодо обізнаності про свої процесуальні права ОСОБА_1 зазначала, що 10 вересня 2019 року, коли судове засідання було відкладено, її інтереси в суді представляла за довіреністю її дочка ОСОБА_4 , яка не є адвокатом. При написанні заяви від 10 вересня 2019 року про залишення позову без розгляду вона не правильно розуміла її зміст, їй ніхто не роз`яснив та вона не знала про наслідки, що її позовні вимоги в цьому провадженні розглядатися не будуть та вона має право звертатися знову до суду з цим же позовом, судові витрати їй не повертаються, скасовуються заходи забезпечення позову. При цьому, не враховуючи інших витрат, нею сплачений судовий збір у розмірі 7 162 грн.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Сторони в судове засідання не з`явилися у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд допустив розгляд справи без участі сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини також гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Отже, цей пункт втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» 2002 рік).

З матеріалів справи встановлено, що 10 жовтня 2017 року у справі відкрито провадження та справа була призначена до розгляду на 8 листопада 2017 року.

З того часу у справі відбувалися судові засідання та проводилися процесуальні дії, пов`язані з розглядом справи.

10 квітня 2019 року у судовому засіданні Центральним районним судом було задоволено клопотання про виклик свідків та справу призначено до розгляду на 10 вересня 2019 року.

10 вересня 2019 року відповідно до довідки секретаря судового засідання розгляд справи не відбувся у зв`язку з находженням суді в нарадчій кімнаті по іншій справі. Справу було відкладено на 16 вересня 2019 року на 9.00 год.

В той же день позивачем через канцелярію суду було подано заяву про залишення її позовної заяви без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до інформації представник позивача ОСОБА_4 була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по мобільному телефону.

Зі змісту довідки секретаря судового засідання вбачається, що 16 вересня 2019 року у визначений час в судове засідання учасники справи не з`явилися, а тому суд прийняв рішення розглянути справу без їх участі та за результатами розгляду справи прийняв рішення про залишення позову без розгляду з огляду на письмову заяву ОСОБА_1 від 10 вересня 2019 року.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу по залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1)керує ходом судового процесу;

2)сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3)роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4)сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5)запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів до виконання ними їхніх обов`язків.

Колегія суддів вважає, що суд при розгляді справи даних положень цивільно-процесуального закону не дотримався.

За змістом ст.ст. 128, 130 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками, які направляються рекомендованим листом з повідомленням про вручення фізичним особам, які не мають статус підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та вручаються їм під розписку.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання (ч. 5 ст. 128 ЦПК України).

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду (ч. 2 ст. 130 ЦПК України).

Приписи ст. 128 ЦПК України передбачають декілька випадків повідомлення учасників справи за допомогою засобів мобільного зв`язку, а саме: за приписами ч. 9 цієї статті у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису учасники справи можуть повідомлятися телефонограмою; за приписами ч. 13 цієї статті за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має можливості повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання може здійснюватися судом з використанням засобу мобільного зв`язку.

Проте зазначені випадки не містять цих обставин у даній справі, які за даними приписами давали суду можливість викликати учасника справи, зокрема, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 за допомогою засобу мобільного зв`язку. При тому, що позивач заперечує про таке повідомлення.

Отже у даній справи суд першої інстанції при відкладенні справи на 16 вересня 2019 року та для вчинення процесуальної дії щодо залишення заяви без розгляду повинен був викликати учасників справи за загальними правилами ст.ст. 128-130 ЦПК України та розглядати справу при умові підтвердження належного повідомлення учасників справи.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки судові процедури повинні бути справедливими, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як кожна людина при визначені її громадських прав та обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

З огляду на вищенаведені мотиви ухвала суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розгляд справи не закінчено, тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.