Справа № 345/5195/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/888/19
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю Позивача ОСОБА_1 ,

адвоката Івашківа В.М.

адвоката Іваніва О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Іванівим Олегом Богдановичем на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 08 травня 2019 року у складі судді Якиміва Р.В., постановлену у м.Калуш, у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Калуської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на жилий будинок від 10.09.1975 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , визнаня недійсною реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона з народження зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , який знаходиться за цією адресою отримали від держави бабця позивачки та її сестра як переселенці з Польщі у 50-х роках.

У частині будинку, де проживає позивачка, станом на 2009 рік були зареєстровані та проживали: відповідач ОСОБА_3 (мама позивачки), позивачка ОСОБА_1 , син позивачки ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 .

Позивачка вказала, що у даному будинку, який належав до комунальної власності, вона проживала протягом усього життя.

У 2012 році позивачка випадково дізналась про те, що спірний будинок приватизовано її мамою - ОСОБА_3 , про що видано оспорюване свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року, у якому зазначено, що єдиним власником майна є лише ОСОБА_3 . Інші повнолітні члени сім`ї наймача, які на момент приватизації були зареєстровані та проживали у спірному будинку, не вказані як співвласники.

10.03.2015 року позивачка ОСОБА_1 змінила підстави позову та збільшила позовні вимоги, зазначивши наступне (том-1,а.с.26-27).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.09.1975 року прізвище та дані попереднього власника забиті друкарською машинкою, а в іншому рядку написано, що ОСОБА_6 Сю належить 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 АДРЕСА_3 .

Відповідно до акту Івано-Франківського ОБТІ від 05.08.1975 року будинковолодіння, яке розділене на дві сім`ї, складалося з одного одноповерхового дерев`яного будинку, сараю, погреба, криниці та огорожі. Вказану половину будинку отримала бабця позивачки ( ОСОБА_7 ), як переселенка з Польщі, яка померла в 1957 року, а потім він без належного нотаріального оформлення перейшов до мами позивачки ОСОБА_3 і який вона незаконно приватизувала тільки на себе.

Позивачка також вказала, що у архівній довідці від 01.08.1975 року №59/15 зазначено, що згідно погосподарських книг виконакому Підгірківської сільської ради депутатів трудящих гр. ОСОБА_8 рахується в господарстві головою робітничого двору, 1/2 частина будинку побудованого в 1918 році. Тобто на момент приватизації будинковолодіння відпосилось до суспільної групи «робітничий двір».

Позивачка вважає, що оскільки на момент приватизації вона була зареєстрована у цьому будинку та проживала в ньому, то вона на рівні з іншими членами сім`ї мала право на частку у цьому майні.

Крім того, у 1982 році позивачка вийшла заміж та спільно з чоловіком зробили капітальний ремонт спірного будинковолодіння, побудували стайню, комору, літню кухню, гараж, вбиральню, що відображені на схемі земельної ділянки та в журналі зовнішніх обмірів від 07.12.2009 року, які незаконно на підставі рішення виконкому Калуської міської ради №346 від 05.08.2009 року «Про переоформлення свідоцтв про право приватної власності на будинковолодіння», перейшли у власність мами позивачки.

Позивачка вважає, що ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , без врахування того, що право власності у колгоспному (робітничому) дворі встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів цього двору.

ОСОБА_1 зіслалась на роз`яснення п. 10 постанови Пленуму ВСУ №3 від 02.03.1972 року «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього» розмір частки колишнього члена колгоспного двору у спільному майні, яке належало до колгоспного двору і збереглося після його перетворення в господарство робітників або службовців, встановлюється відповідно до ст.123 ЦК УРСР в ред.1964 року. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності усіх кошишніх його членів (у тому числі непрацездатних і неповнолітніх), які не втратили право на частку в майні двору на час припинення останнього.

У зв`язку з наведеним, уточнивши позовні вимоги (том-1, а.с.26-27) ОСОБА_1 просила:

- поновити їй строк для звернення до суду;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на жилий будинок від 10.09.1975 року та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року, видане на ім`я ОСОБА_3 ;

- визнати недійсною реєстрацію права власності на нерухоме майно на будинковолодіння АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 дерев`яного житлового будинку 1918 року забудови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на стайню, комору, літню кухню, гараж, вбиральню, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

06.05.2016 року ОСОБА_1 подала суду клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Обгрунтовуючи клопотання, ОСОБА_1 зазначила, що в процесі розгляду справи на підтвердження позовних вимог про те, що саме вона, а не її мама - ОСОБА_3 після 1982 року після одруження збудувала стайню, комору, літню кухню, гараж, вбиральню в АДРЕСА_1 позивачкою подано ряд документів на будівельні матеріали та судом допитано свідків. Однак відповідачка по справі ОСОБА_3 не визнала таку обставину, у зв`язку з чим позивачка просила призначити судову будівельно-технічну експертизу (том-1, а.с175-176).

Ухвалою Калуського районного суду від 10.01.2018 року у зв`язку із смертю відповідачки ОСОБА_3 до участі у справі в якості її правонаступника залучено ОСОБА_2 (том-2, а.с.4-5).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 08 травня 2019 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1) в яких роках було збудовано стайню, комору, літню кухню, гараж, вбиральню в АДРЕСА_1 ?

2) чи були використані для будівництва вказаних об`єктів будівельні матеріали ,копії документів на які долучені до матеріалів справи ОСОБА_1 .?

3) чи є в матеріалах справи необхідні дозвільні документи для початку будівництва та введення в експлуатацію вказаних об`єктів ?

4) чи достатньо в матеріалах справи документів для оформлення права власності на вказані об`єкти на ОСОБА_3 ?

5) яка вартість документально підтверджених будматеріалів в будівництві в цінах на час проведення експертизи ?

ОСОБА_2 на ухвалу суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права.

Апелянтка вказала, що відповідно до ч.2 ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відтак судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях експерта і якщо його не можуть замінити інші засоби доказування.

Апелянтка посилається на зміст позовних вимог та зміст питань, поставлених судом перед експертом (1- в яких роках було збудовано стайню, комору, літню кухню, гараж, вбиральню в АДРЕСА_1 ? 2 - чи були використані для будівництва вказаних об`єктів будівельні матеріали, копії документів на які долучені до матеріалів справи ОСОБА_1 .?) та вважає, що предметом позову не доказування використання тих чи інших матеріалів ОСОБА_1 в будівництво погосподарських споруд. Позивачка не обгрунтовує позовні вимоги фактом вкладення особистих коштів та майна в об`єкти будівництва.

В цій частині підлягають превірці та доведеності не тільки використання тих чи інших будівельних матеріалів, а й їх придбання за особисті кошти позивачки, їх використання у будівництві позивачкою, згода власника домоволодіння на використання особистого майна та коштів позивачки в будівництві з подальшим визнанням цього майна особистою власністю позивачки, тощо.

Позивачкою не додано жодних документів, які б засвідчували факт надання їй дозволу на будівництво того чи іншого погосподарського об`єкту, право власності на який позивачка прость визнати за собою.

Крім того, спірне домоволодіння є єдиним об`єктом і визнання права власності за однією особою на погосподарські об`єкти, а за іншою на житловий будинок є неможливим.

Щодо наступних питань (3 - чи є в матеріалах справи необхідні дозвільні документи для початку будівництва та введення в експлуатацію вказаних об`єктів ? 4 - чи достатньо в матеріалах справи документів для оформлення права власності на вказані об`єкти на ОСОБА_3 ? ), то вони є питаннями права. Не експерт, а суд повинен оцінювати наявність відповідних дозволів на будівництво, на введення в експлуатацію, на оформлення права власності.

Питання про те, яка вартість документально підтверджених будматеріалів в будівництві в цінах на час проведення експертизи, не стосується предмета позову. ОСОБА_1 не просить стягнути витрати за здійснене нею будівництво.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не навів жодних підстав для висновку про необхідність призначення судової будівельно-технічної експертизи, зокрема по кожному із поставлених перед експертом питань.

Послаючись на зазначене, апелянтка просила скасувати оскаржувану ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судової будівельно-технічної експертизи, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав в повному обсязі.

Позивач та її представник скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

За правилами ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до ч.1 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно ч.1 ст.104 ЦПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Таким чином, за змістом наведених норм, при призначенні експертизи у справі, суд бере безпосередню участь у визначенні та формулюванні питань, які ставляться експерту для вирішення. При цьому, суд враховує право сторін запропонувати питання, які на їхню думку, потребують вирішення, а також бере до уваги заперечення сторін щодо тих чи інших питань.

Відповідно до наведеної норми ст.102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

При вирішенні клопотання про призначення експертизи та визначенні переліку питань, які ставляться на вирішення експерту, з метою якісного проведення експертизи та з`ясування саме тих обставин, які мають значення для справи, суду слід брати до уваги положення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мінюсту від 08.10.1998, № 53/5 (далі Наказ № 53/5).

Так, у розділі 5 Наказу № 53/5 визначено основні завдання будівельно-технічної експертизи, а також орієнтовний перелік питань, які може вирішити експерт при проведенні такого виду експертизи.

Крім того, у п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» від 30 травня 1997 року N 8 судам надано роз`яснення про неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

У спірному випадку, призначаючи у справі будівельно-технічну експертизу за клопотанням сторони, суд першої інстанції належним чином не вирішив питання щодо відповідності питань предмету позову та завданням будівельно-технічної експертизи згідно наведеної Інструкції.

У п.3.3. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) (далі - Рекомендації) у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У документі про призначення експертизи (залучення експерта) перераховуються всі об`єкти, які направляються на експертне дослідження, із зазначенням точного найменування, кількості, міри ваги, серії та номера (для грошей НБУ та іноземної валюти), інші відмінні індивідуальні ознаки.

Згідно п.5.5. Рекомендацій основними завданнями будівельно-технічної експертизи, у тому числі з визначення вартості нерухомого майна та майнових прав на нього, є:

визначення відповідності розробленої проектно-технічної та кошторисної документації вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;

визначення відповідності виконаних будівельних робіт та побудованих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо) проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;

визначення відповідності виконаних будівельних робіт, окремих елементів об`єктів нерухомого майна, конструкцій, виробів та матеріалів проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;

визначення та перевірка обсягів та вартості виконаних будівельних робіт і складеної звітної документації проектно-кошторисній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва;

визначення групи капітальності, категорії складності, ступеня вогнестійкості будівель і споруд та ступеня будівельної готовності незавершених будівництвом об`єктів;

визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів;

визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням, усуненням наслідків залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу тощо;

визначення можливості розподілу об`єктів нерухомого майна, розробка варіантів розподілу;

визначення різних видів вартості будівель, споруд, їх частин, а також іншого нерухомого майна;

визначення відповідності виконаної оцінки нерухомого майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам.

Зазначаючи в резолютивній частині ухвали питання експерту, суд обмежився переліком та формулюванням питань визначених позивачкою ОСОБА_1 при цьому, не перевіривши підстави для призначення та відповідність кола питань вимогам наведених Методичних рекомендацій.

Крім того, визначаючи на вирішення експерта питання №1 та 2 (в яких роках було збудовано стайню, комору, літню кухню, гараж, вбиральню в АДРЕСА_1 ?; чи були використані для будівництва вказаних об`єктів будівельні матеріали, копії документів на які долучені до матеріалів справи ОСОБА_1 .?), судом не наведено обгрунтування щодо відповідності такого питання предмету спору, не конкретизовано самі об`єкти, місце розташування та схематичне позначення об`єктів дослідження згідно правовстановлюючих документів, а також не зазначено про які саме копії документів йдеться у питанні №2.

Питання №3 (чи є в матеріалах справи необхідні дозвільні документи для початку будівництва та введення в експлуатацію вказаних об`єктів ?) не відповідає вимогам Наказу № 53/5 в частині формулювання .

Суд в ухвалі не навів обгрунтування, чи є питання щодо достатності в матеріалах справи документів для оформлення права власності на вказані об`єкти на ОСОБА_3 предметом будівельно-технічної експертизи, не вирішив питання, чи не є воно правовим.

Так само, при визначенні питання №5 (яка вартість документально підтверджених будматеріалів в будівництві в цінах на час проведення експертизи?) суд не навів обгрунтування щодо відповідності такого питання предмету спору.

Тоді як в ухвалі суду про призначення експертизи суд повинен встановити підстави її проведення, вирішити всі питання щодо порядку призначення та визначити питання у відповідності до норми ст.103 ЦПК та наведених нормативних актів. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Враховуючи допущені судом першої інстанції процесуальні порушення при вирішенні питання про призначення будівельно-технічної експерти, колегія судів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до місцевого суду для вирішення судом всіх питань, які стосуються заявленого клопотання про призначення експертизи.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Іванівим Олегом Богдановичем задоволити частково.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 08 травня 2019 року скасувати та справу направити для продовження розгляду до місцевого суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.