Справа № 344/7794/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/420/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Бабій О.М., ухвалене 2 липня 2013 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в подальшому змінено назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі укладеного договору №б/н від 20 квітня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 29 березня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 6 639,57 доларів США. З яких: 2 246,49 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 667,31 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 350,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 62,58 доларів США - штраф (фіксована частина) та 313,19 доларів США - штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 639,57 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 29 березня 2013 року складає 53 050,15 грн, та судові витрати.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 2 липня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 639,57 доларів США, що еквівалентно 53 050,15 грн, а також 530,50 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано неналежність та недопустимість як доказу наданого банком розрахунку заборгованості, оскільки в ньому не відображено суми погашення коштів на виконання умов договору. Не відповідає такий і положенням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналогічно позивачем не надано доказів, які б підтверджували видачу йому кредитної картки, її номер та строк дії, зняття коштів з рахунку тощо. У зв`язку з цим він позбавлений можливості заявити про застосування позовної давності.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що надані банком Умови не містять його підпису. А отже, не підтверджують, шо саме ці Умови він розумів, підписуючи заяву, а також, що вони не змінювалися.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Тунка Т.Д., а також представник АТ «ПРИВАТБАНК» Рокетська С.В. не з`явилися. При цьому останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили. Враховуючи необхідність дотримання учасниками справи процесуальних прав та обов`язків, а судом - строків розгляду справи, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в їх відсутності не вбачає.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 шляхом підписання останнім анкети-заяви було укладено договір про надання банківських послуг. За умовами договору позичальник отримав кредит у розмірі 3 000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 1,6% на місяць. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки.

Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис на заяві (а.с.133-134).

З`ясовано, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого згідно розрахунку банку станом на 29 березня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 6 639,57 доларів США (а.с.5-9). З них: 2 246,49 доларів США - заборгованість за кредитом, 3 667,31 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 350 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 62,58 доларів США - штраф(фіксована частина) та 313,19 доларів США - штраф (процентна складова).

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно приписів частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається зі змісту підписаної ОСОБА_1 заяви -анкети від 20 квітня 2007 року базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору встановлена в розмірі 1,6 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. При цьому термін дії картки встановлено до 05/09 (а.с.133-134).

Отже, кредит надано відповідачу до кінця травня 2009 року.

Доказів щодо продовження зазначеного договору на новий строк шляхом надання позичальнику картки з новим строком дії позивачем суду не надано. При цьому колегія суддів

критично оцінює надану банком довідку щодо терміну дії карточки НОМЕР_2 до 05/11, оскільки її зміст не узгоджується із заяваю, що підписана сторонами. Окрім того, цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

А отже, вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_1 процентів після травня 2009 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором б/н від 20 травня 2007 року станом на 30 травня 2009 року заборгованість за кредитом складає 2 246,49 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом - 352,25 доларів США.

На спростування розміру заборгованості належних та допустимих доказів як суду першої інстанції, так апеляційному суду відповідач та його представник не надали. При цьому саме по собі невизнання суми заборгованості за відсутності підтвердженого письмовими доказами власного розрахунку не може слугувати підставою для висновку про неправильний розмір заборгованості, що визначений банком.

Крім того, за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року у справі було призначено судово-економічну експертизу. Оскільки вартість експертизи ним не оплачено, така проведена не була (а.с.156-157, 192).

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що поданий банком розрахунок не є належним та допустимим доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором є неспрожними.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд приходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 598,74 доларів США, з яких: 2 246,49 доларів США - заборгованість за кредитом, 352,25 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією та неустойкою, то колегія суддів враховує таке.

За змістом заяви -анкети від 20 квітня 2007 року, підписаної сторонами, у ній відсутні умови договору щодо відповідальності позичальника - неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також комісії (а.с. 134).

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості. Зокрема, заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи у зв`язку із несвоєчасною сплатою кредитних коштів. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, враховуючи їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 квітня 2007 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

Натомість, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву. Як і того, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин також неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України. За її змістом договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Тоді як Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (20 квітня 2007 року) до моменту звернення в суд із цим позовом (22 травня 2013 року). Тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отже, без встановлення конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату за несвоєчасне погашення кредиту комісії та неустойки, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що передбачена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на дату розгляду справи місцевим судом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (долучений до матеріалів справи) не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами шляхом підписання 20 квітня 2007 року анкети-заяви. Таким чином, відсутні підстави вважати, що вони у письмовій формі обумовили відповідальність боржника у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та нарахування комісії за користування коштами.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19), що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України повинен бути врахований при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції вказаних обставин та вимог закону не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією в розмірі 350,00 доларів США та штрафу за порушення умов договору у загальному розмірі 375,77 доларів США (62,58 +313,19).

За змістом статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог (39,14 %) та апеляційних вимог (60,86 %), з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 207,64 грн. З позивача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 484,29 грн судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, приймаючи до уваги покладення на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» більшої суми судових витрат згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України розмір стягненого з товариства на користь ОСОБА_1 судового збору підлягає зменшенню до 276,65 грн (484,29 - 207,64). Відповідно сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 2 липня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонарного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місце знаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2007 року в розмірі 2 598,74 доларів США, з яких: 2 246,49 доларів США - заборгованість за кредитом, 352,25 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 276,65 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2019 року