Романівський районний суд Житомирської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
8 серпня 2019 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Розвадовського В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визання особи такою, що втратила право на житло та примусове зняття з реєстрації місця проживання,-
В червні 2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на тривале непроживання особи у її квартирі просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання за даною адресою.
В судове засідання сторони не з`явились. Про час і місце розгляду справи позивач і відповідач були повідомлені належним чином.
Позивач подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, при цьому, позовні вимоги вона підтримала в повному обсязі.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Представництвом фонду державного майна України по Дзержинському районі 5 червня 1996 року. Окрім цьго вищевказана квартира являється фактичним місцем проживання позивача.
Згідно письмових пояснень сусідів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 20 травня 2019 року, відповідач ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі не проживає понад три роки. Окрім цього останні вказали на ту обставину, що відповідач фактично проживає у м. Бердичеві Житомирської області без реєстрації місця проживання.
Загальними положеннями ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалася на те, що відповідач понад три роки без поважних причин не проживає в належній їй квартирі, вибув на інше місце проживання, проте залишився зареєстрованим у її квартирі. Наведене перешкоджає позивачу оформити субсидію та обмежує її права власника.
Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України), члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
Аналогічні положення містяться і у частині 1 статті 405 ЦК України.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Проте відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Наведена норма регулює правовідносини між власником житла та членом його сім`ї з приводу користування цим житлом. При вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням зясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.
Оскільки відповідач вселилася у спірний будинок з дозволу власника домогосподарства, постійно проживав з нею та вів спільне господарство, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 вселилвся як член сім`ї власника цього житла.
За змістом пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року у справі №825/1335/13-а у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог:
1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;
3) про визнання особи безвісно відсутньою;
4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 30 червня 2015 року (справа №21-1438а15).
Відповідач доводів позивача щодо своєї відсутності у житловому приміщенні понад встановленого строку без поважних причин не спростував, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.
За змістом статті 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пов"язані зі сплатою судового збору.
Керуючись статтями 10-13, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання за даною адресою.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Романівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його ухвалення (складення повного судового рішення).
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.В. Бабич