Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 317/2545/14-ц

провадження № 61-11645св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П., позивач - прокурор Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Запорізькій області,

відповідачі: Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, ОСОБА_1 , Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції Запорізької області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Обслуговуючий садівничий кооператив «Козацька садиба», Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року у складі судді Гончаренко П. П. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Дзярука М. П., Крилової О. В., Трофимової Д. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року прокурор Запорізького району Запорізької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Запорізькій області з позовом до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, треті особи: Обслуговуючий садівничий кооператив «Козацька садиба», Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Запорізької районної адміністрації, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію державного акта, витребування та повернення земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що прокуратурою Запорізького району проведено перевірку та встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної адміністрації від 03 березня 2006 року № 14/33 затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,8969 га (сіножаті) в оренду членам обслуговуючого садівничого кооперативу «Козацька садиба» (далі - ОСК «Козацька садиба») для ведення садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради за межами населеного пункту на 49 років. На підставі вказаного розпорядження 06 квітня 2006 року між Запорізькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСК «Козацька садиба» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 06 грудня 2006 року № 14/486 внесено зміни до розпорядження від 03 березня 2006 року № 14/33 в частині площі орендованої земельної ділянки, а саме зменшено загальну площу земельної ділянки з 4,8969 га до 4,7263 га. На виконання вказаного розпорядження 14 грудня 2006 року між Запорізькою райдержадміністрацією та ОСК «Козацька садиба» укладено додатковий договір про доповнення та зміни до договору оренди земельної ділянки. Вказаний договір оренди земельної ділянки 20 вересня 2010 року розірвано, про що сторонами складено договір про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 передано безоплатно у власність 42 громадянам земельні ділянки загальною площею 3,6541 га за рахунок земель ОСК «Козацька садиба». У додатку до вказаного розпорядження визначено, що у власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,0910 га для ведення садівництва. У розпорядженні зазначено, що за рахунок земель ОСК «Козацька садиба» у власність громадян передаються земельні ділянки, які перебували у користуванні останніх з підстав їх членства у кооперативі. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 НОМЕР_2 від 05 квітня 2007 року.

Разом з тим, стороною-орендарем договору оренди землі від 06 квітня 2006 року виступає ОСК «Козацька садиба», наявність цього договору не свідчить про те, що спірна земельна ділянка перебувала у користуванні ОСОБА_1 , договір оренди з нею не укладався. За таких обставин, передача землі ОСОБА_1 у власність для ведення садівництва мала відбуватися у порядку безоплатної приватизації із земель державної і комунальної власності із розробленням проекту відведення земельної ділянки. Відсутність такого проекту свідчить про порушення порядку безоплатної передачі земельних ділянок при наданні спірної земельної ділянки ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до генерального плану розвитку м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 15 вересня 2004 року, територія земельних ділянок, у тому числі тієї, яка передана у власність ОСОБА_1 , визначена як територія багатоквартирної забудови.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати незаконним і скасувати розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 у частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0910 га; визнати недійсним виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05 квітня 2007 року; скасувати запис про державну реєстрацію вказаного державного акта; витребувати від ОСОБА_1 спірну земельну ділянку на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області, що здійснює функції розпорядження землями вказаної категорії у Запорізькій області.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року, в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що ОСОБА_1 є членом ОСК «Козацька садиба» (т. 1, а. с. 73-79), створеного 05 липня 2005 року, згідно з Статутом якого він є обслуговуючим кооперативом, предметом діяльності якого є вирощування (виробництво) членами кооперативу на виділених їм ділянках фруктів, ягід, овочів та іншої сільськогосподарської продукції. Право кожного члена кооперативу оформити виділену йому земельну ділянку у власність передбачено пунктом 5.5 Статуту. Рішенням загальних зборів членів кооперативу від 21 грудня 2006 року (протокол № 5) затверджено генеральний план забудови території ОСК «Козацька садиба», здійснено розподіл земельних ділянок між членами кооперативу та затверджено їх реєстр, згідно з яким ОСОБА_1 виділено у користування земельну ділянку. Затверджений рішенням зазначених зборів генеральний план забудови виконаний на підставі договору від 18 вересня 2006 року № 089106 Державним науково-дослідним та проектним інститутом «Дніпроелектроконструкція» і відповідно до вказаного плану, встановлювалися межі як земельних ділянок, що перебувають у користуванні членів кооперативу, так і земель загального користування (т. 2, а. с. 21). З огляду на вказане необгрунтованими є доводи про те, що земельна ділянка № 2 площею 0,0910 га ОСОБА_1 у натурі не виділялась і у користуванні не перебувала, як і доводи про відсутність передбачених частиною другою статті 118 ЗК України технічних матеріалів на підтвердження розміру земельної ділянки для прийняття органом виконавчої влади рішення щодо приватизації земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року заступник прокурора Запорізької області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

28 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області.

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області.

07 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу призначено до судового розгляду.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В .

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій у порушення статей 79, 92, 93, 116, 118 ЗК України та статей 20, 29, 50 Закону України «Про землеустрій» дійшли неправильного висновку, що на момент передачі у власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка перебувала у її користуванні, тому під час відведення землі розроблення проекту землеустрою не вимагалося, а також що генеральний план забудови території ОСК «Козацька садиба», затверджений рішенням загальних зборів членів цього ж кооперативу, належить до документації із розроблення проектів відведення землі.

ОСОБА_1 згідно з вимогами статей 116, 118 ЗК України з особистим клопотанням про передачу земельної ділянки у власність до Запорізької районної державної адміністрації не зверталась. Оспорюване розпорядження Запорізької районної державної адміністрації винесено виключно на підставі звернення голови ОСК «Козацька садиба» ОСОБА_2 від 11 січня 2007 року про передачу у власність громадян, згідно з переліком земельних ділянок для ведення садівництва.

Запорізькою районною державною адміністрацією рішення про надання відповідачу дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки не приймалося.

Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі, надається у користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення.

Розпорядження місцевої державної адімністрації про передачу у власність громадянам для ведення садівництва земельних ділянок, що не перебувають у їх користуванні та межі, яких у натурі не виділені, повинно прийматися виключно на підставі їх клопотання та розробленого у встановленому законом порядку проекту їх відведення, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 14 травня 2014 року у справі № 6-35цс14.

Генеральний план забудови території ОСК «Козацька садиба», на який послався апеляційний суд, не належить до жодного із видів документації із землеустрою та не відповідає вимогам, що визначені статтею 29 Закону України «Про землеустрій» та статтею 118 ЗК України до такої документації. Вказаний документ є лише схематичним зображенням приблизного місцезнаходження місць загального користування кооперативу та земельних ділянок, які планувалися для приватизації. Під час розгляду справи суди не врахували положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Положення ЗК України щодо приватизації земель державної власності є однозначними у застосуванні, офіційний текст кодексу є публічним та загальнодоступним, тому відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства та проявивши розумну обачність міг і повинен був знати про необхідність розроблення проекту землеустрою для отримання землі у власність, що узгоджується із правовими висновками у постановах Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16, від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-93цс13, від 18 вересня 2013 року у справі № 6-92цс13 та від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-83цс13.

Дослідивши всі обставини справи, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на помилкові висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 та статей 140, 143 ЗК України.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що розпорядження голови районної державної адміністрації від 09 лютого 2007 року є таким, що відповідає чинному законодавству та відповідно членство ОСОБА_1 у кооперативі є підставою для виникнення у неї права користування земельною ділянкою, тому на підставі частини першої статті 118 ЗК України її приватизація мала здійснюватися на підставі технічних матеріалів та документів, які підтверджують розмір земельної ділянки, без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Прокурор не вказав у позові у чому саме полягає порушення відповідачем прав держави, крім того ним пропущено строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної адміністрації від 03 березня 2006 року № 14/33 затверджено проект відведення земельної ділянки загальною площею 4,8969 га (сіножаті) в оренду членам ОСК «Козацька садиба» для ведення садівництва, розташованої на землях запасу Долинської сільської ради за межами населеного пункту на 49 років. На підставі вказаного розпорядження 06 квітня 2006 року між Запорізькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСК «Козацька садиба» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 06 грудня 2006 року № 14/486 внесено зміни до розпорядження від 03 березня 2006 року № 14/33 в частині площі орендованої земельної ділянки, а саме зменшено загальну площу земельної ділянки з 4,8969 га до 4,7263 га. На виконання вказаного розпорядження 14 грудня 2006 року між Запорізькою райдержадміністрацією та ОСК «Козацька садиба» укладено додатковий договір про доповнення та зміни до договору оренди земельної ділянки. Вказаний договір оренди земельної ділянки 20 вересня 2010 року розірвано, про що сторонами складено договір про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 09 лютого 2007 року № 2/12 передано безоплатно у власність 42 громадянам земельні ділянки загальною площею 3,6541 га за рахунок земель ОСК «Козацька садиба». У додатку до вказаного розпорядження визначено, що у власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,0910 га для ведення садівництва. У розпорядженні зазначено, що за рахунок земель ОСК «Козацька садиба» у власність громадян передаються земельні ділянки, які перебували у користуванні останніх з підстав їх членства у кооперативі.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 НОМЕР_2 від 05 квітня 2007 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідаютьвказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту а) частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема на землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною першою статті 20 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 21 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Відповідно до частини першої, пункту а) частини третьої статті 116 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизаціїщодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частини перша, друга статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 35 ЗК України кожний член садівницького товариства має право вимагати визнання за ним права власності на земельну ділянку, якою він користується, з оформленням на нього особисто права власності на земельну ділянку.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 єчленом ОСК «Козацька садиба», створеного 05 липня 2005 року (т.1, а.с. 73-79).

ОСК «Козацька садиба» є обслуговуючим кооперативом, предметом діяльності якого є вирощування (виробництво) членами кооперативу на виділених їм ділянках фруктів, ягід, овочів та іншої сільськогосподарської продукції. Право кожного члена кооперативу оформити виділену йому земельну ділянку у власність передбачено у пункті 5.5 Статуту кооперативу.

Рішенням загальних зборів членів ОСК «Козацька садиба» від 21 грудня 2006 року (протокол № 5) затверджено генеральний план забудови території ОСК «Козацька садиба», здійснено розподіл земельних ділянок між членами кооперативу та затверджено їх реєстр, згідно з яким ОСОБА_1 виділено у користування земельну ділянку № 2 площею 0,0910 га (т. 1, а. с. 81-82).

Затверджений рішенням зазначених зборів генеральний план забудови виконаний на підставі договору від 18 вересня 2006 року № 089106 Державним науково-дослідним та проектним інститутом «Дніпроелектроконструкція» і відповідно до вказаного плану встановлювалися межі як земельних ділянок, що перебувають у користуванні членів кооперативу, так і земель загального користування.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи спростовують доводи про те, що спірна земельна ділянка № 2 ОСОБА_1 в натурі не виділялася і у їїкористуванні не перебувала, як і доводи про відсутність передбачених частиною другою статті 118 ЗК України технічних матеріалів на підтвердження розміру земельної ділянки для прийняття органом виконавчої влади рішення щодо її приватизації.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 317/2573/14-ц (касаційне провадження № 61-4019св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 317/2569/14-ц (касаційне провадження № 61-2021св18), від 11 липня 2018 року у справі № 317/2548/14-ц (касаційне провадження № 61-11815св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 317/2549/14-ц (касаційне провадження № 61-31896св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 317/2543/14-ц (касаційне провадження № 61-19987св18), від 06 лютого 2019 року у справі № 317/2547/14-ц (касаційне провадження № 61-9348св18), від 19 червня 2019 року № 317/2571/14-ц (касаційне провадження № 61-16083св18), від 03 липня 2019 року у справі № 61-20205св18.

Верховний Суду бере до уваги, що згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що при передачі у власність ОСОБА_1 як члену садівничого товариства спірної земельної ділянки та видачі їйдержавного акта на право власності на земельну ділянку дотримані вимоги чинного та той час законодавства, тому доводи прокурора про те, що втручання у право власності ОСОБА_1 відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття ним права власності на земельну ділянку, є недоведеними.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» зазначається про необхідність додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правового висновку Верховного Суду України у постанові від 14 травня 2014 року у справі № 6-35цс14 є необгрунтованими, оскільки у зазначеній справі Верховний Суд України встановив порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, що є підставою для визнання недійсним рішення селищної ради про передачу у власність відповідачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель оздоровчого призначення, що у вказаній справі не встановлено.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Доводи касаційної скарги про не визначення меж ділянки в натурі, про порушення порядку зміни цільового призначення землі, про неправильні висновки суду щодо оцінки порушень законодавства районною державною адміністрацією, про не розроблення та не надання на затвердження районній адміністрації проекту землеустрою тощо базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими прокурор обґрунтував свої позовні вимоги, апеляційну скаргу, всебічну оцінку яким надано судами першої та апеляційної інстанцій, та, зокрема, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди прокурора із ухваленими у справі судовими рішеннями.

Верховний Суд зауважує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено недоведеність прокурором Запорізького району Запорізької області позовних вимог, відтак обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик