Справа № 635/7058/19
Провадження № 2/635/3117/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання Письменна В.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду позовом до ОСОБА_5 , який згодом уточнила, мотивуючи тим, що їй на праві власності на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2018 року належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У будинку зареєстрована та проживає відповідач ОСОБА_2 , колишня дружина її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач перешкоджає їй користуватись і розпоряджатись належним їй нерухомим майном, оскільки проживає у її будинку без її згоди, договір найму не укладався, крім того, відповідач не є членом її родини, а тому, зазначене стверджує наявність перешкод у здійсненні нею свого права власності. Враховуючи, що власником будинку є позивач, а відповідач безпідставно та протиправно залишається користувачем житла, чим перешкоджає їй у вільній реалізації своїх прав по безперешкодному володінню, користуванню та розпорядженню належним їй майном, просить усунути перешкоди у користуванні належним їй будинком шляхом виселення відповідача без надання йому іншого жилого приміщення.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного провадження та призначено проведення судового засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2019 року за заявою представника позивача адвоката Будзини Н.О. витребувано докази.

15 жовтня 2019 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що з 1990 по 2003 роки проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_6 , у травні 1998 року вони разом придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та стали мешкати у ньому. 14 листопада 2003 року між відповідачем та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб у Височанській селищній раді Харківського району Харківської області, який на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2005 року було розірвано. Після розірвання шлюбу за домовленістю з ОСОБА_6 відповідач залишилась проживати у спірному будинку, крім того ОСОБА_6 не відмовлявся оформити право власності на вказаний будинок на відповідача, за для чого навіть видав їй довіреність з правом виготовлення технічного паспорту на будинок та отримання витягів з реєстру прав власності. Під час проживання у спірному домоволодінні відповідач за свої власні кошти встановила огорожу, металеву хвіртку ворота, зробила дерев`яний ганок з цегли, підвела воду, зробила каналізацію, переобладнання деяких приміщень, ремонт у будинку, на підтвердження вона надає до суду копії квитанцій. Таким чином відповідач вважає себе членом сім`ї власника житлового будинку, який придбав право проживання у ньому, оскільки також під час проживання сплачувала усі комунальні платежі, несла витрати з його утримання, крім того іншого житла відповідач на даний час не має.

04 листопада 2019 року до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача - адвокат Будзина Н.О. зазначила, що з 1998 по 2003 роки ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача по справі. У період шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , і той факт, що ОСОБА_6 дозволив відповідачу тимчасово проживати у спірному домоволодінні, не надає жодних підстав для її проживання у домоволодінні на даний час. Крім того, ОСОБА_6 не надав відповідачу дозвіл на проведення будь-яких ремонтних робіт у своєму будинку. Послалась на норми чинного законодавства, якими не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника у частині збереження за ним права користування житлом особами, які заселилася до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2019 року за клопотанням представника позивача витребувано докази.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року відповідачу було відмовлено у прийняті до розгляду зустрічної позовної заяви.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час судового розгляду повідомлялась належним чином, заяв про відкладення справи не надавала.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Будзина Н.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала свої доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача адвокат Лаєвська М.Л. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила у позові відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

У судовому засіданні встановлено, що за позивачем ОСОБА_4 на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2018 року визнано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 10 квітня 2019 року.

Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2005 року було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , зареєстрований 14 листопада 2003 року у Височанській селищній раді Харківського району Харківської області.

З актів, складених депутатом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 13 вересня 2019 року та 07 жовтня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_9 , 1958 року народження, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, у паспорті відповідача ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , виданого Червонозаводським РВ ХМУ УМВСУ у Харківській області 06 липня 2005 року, міститься відмітка про те, що з 23 липня 2005 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , колишня дружина померлого ОСОБА_6 , на даний час зареєстрована та мешкає у домоволодінні, яке на праві власності належить доньці померлого ОСОБА_6 позивачу ОСОБА_4 , при цьому відповідач не є членом сім`ї позивача.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок (ст. ст. 379, 380 ЦК України).

Так, судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована з 23 липня 2005 року за адресою: АДРЕСА_2 на законних підставах, як член сім`ї ОСОБА_6 , однак останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому його колишня дружина відповідач ОСОБА_2 з цього часу перестала бути членом сім`ї , оскільки члени сім`ї це особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі спільно не проживають, не пов`язані спільним побутом, та не мають взаємних права та обов`язків, даний факт не заперечується сторонами.

Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Тобто, у звязку з тим, що відповідач перестав бути членом сім`ї власника будинку, то він має право проживати в даному будинку на законних підставах лише за згодою власника будинку та укладеним між ними письмовим договором найму жилого приміщення.

Ст. 158 ЖК України передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника квартири на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України).

Згідно з висновками, зробленими Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року по справі №309/2477/16-ц, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування житловим приміщенням у членів її сім`ї.

Судом встановлено, що позивач не має можливості розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, оскільки відповідач без правових підстав займає житлове приміщення частини будинку та чинить перешкоди власнику будинку у його праві користування та розпорядженні майном, між позивачем та відповідачем договір найму жилого приміщення не укладався, будь які домовленості щодо проживання відповідача у спірному будинку між ними не досягнуто.

Досліджені у судовому засіданні надані сторонами докази підтверджують лише той факт, що сторони буд- яких домовленостей щодо проживання відповідача у спірному будинку не досягли та не мають.

Відповідач, обгрунтовучи свої заперечення зазначив, що за його кошти було здійснено ремонт частини у будинку та проведено водопостачання та водовідведення, однак суд вважає, що це виходить за межі позовних вимог і не стосується предмету спору.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо усунення їй перешкод у користуванні та розпорядженні власністю будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення з будинку ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору він стягується на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 213-215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_4 перешкоди у здійсненні користування та розпорядження житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. на користь держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 16.12.2019.

Суддя Д.М. Савченко