Ухвала

02 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 345/1519/19

провадження № 61-13883ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що у серпні 2017 року ОСОБА_1 позичив у нього 3 050,00 доларів США.

На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 письмову розписку, в якій зазначалося, що ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 3 050,00 доларів США та зобов`язується їх при можливості віддати.

Кошти позичалися ним відповідачу фактично на 3-4 місяці, однак термін повернення в розписці не зазначався, оскільки він довіряв останньому та розраховував на його добропорядність.

На неодноразові звернення щодо повернення суми боргу ОСОБА_1 не реагував та кошти не повертав.

Просив стягнути з ОСОБА_1 3 050,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на день подання позову становила 82 597,36 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 82 597,36 грн боргу за договором позики від серпня 2017 року та на користь Державної судової адміністрації України 9 605,00 грн судового збору.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2019 року внесено виправлення у резолютивну частину рішення від 02 травня 2019 року, а саме: «… Стягнути із ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 825,97 грн судового збору…».

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення суми боргу, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 Ухвалено в цій частині нове рішення, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 050,00 доларів США.

ОСОБА_1 у липні 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у вищевказаній справі.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення боргу в розмірі 3 050,00 доларів США (станом на дату постановлення ухвали згідно з офіційним курсом Національного банку України гривні до долара США становить 77 317,25 грн), що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Судом апеляційної інстанції в резолютивній частині оскаржуваної постанови від 09 липня 2019 року зазначено, що вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Заявник посилається на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з відступом від принципу єдності судової практики в подібних правовідносинах та перешкоджає формуванню єдиної правозастосовчої практики, з наведенням в якості прикладів постанов Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13), від 11 листопада 2015 року (провадження № 6-1967цс15), від 12 квітня 2017 року (провадження № 6-487цс17), постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (провадження № 14-446цс18), постанови Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 61-31854ск18). Оскільки наведені постанови не спростовують правових висновків у справі та не свідчать про те, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди відійшли від єдиної правозастосовчої практики у відповідних правовідносинах, доводи скаржника з цього приводу є безпідставними та Судом не приймаються.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що зазначена справа має для нього виняткове значення є безпідставними, оскільки вони жодним чином не підтверджені. Формальне посилання у касаційній скарзі на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 травня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков