Справа № 128/1597/14-ц
Провадження № 22-ц/801/2171/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В. Якименко М.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Саєнко О.Б. у місті Вінниці, зі складенням його повного тексту 02 серпня 2019 року,

у справі № 128/1597/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розміру частки в майні колгоспного двору та про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іванівка Вінницького району померла її мати ОСОБА_5 .

Зазначає, що після її смерті відкрилася спадщина, яка в тому числі складається з частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказує, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_5 , окрім неї, є ОСОБА_3 її чоловік, та ОСОБА_4 її син.

Зазначає, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї дружини, так як на день її смерті проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою.

Вона також прийняла спадщину після смерті матері шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_4 спадщину після смерті матері не прийняв, так як не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Вказує, що отримати свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, так як право власності на спадковий будинок не зареєстровано в КП ВООБТІ та видано на ім`я ОСОБА_3 , як на голову колгоспного двору, також є певні розбіжності в написанні імені та по-батькові спадкодавця в свідоцтві про смерть та в свідоцтві про її народження в графі « ОСОБА_6 ». А саме в свідоцтві про смерть вказано, що померла ОСОБА_5 , а в свідоцтві про народження позивача в графі «мати» зазначено ОСОБА_7 ». Спірне домоволодіння відноситься до категорії колгоспного двору. Позивач ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_4 втратили право на частку в майні вищезгаданого колгоспного двору, так як вибули з двору ще до 1986 року і на протязі 3-х років у відповідності до статті 126 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, не витребували належну їм частку у майні двору. Тому частка ОСОБА_5 в спірному будинку, на яку відкрилася спадщина, становить 1/2.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що кожен із спадкоємців першої черги за законом відповідно має право на 1/2 від 1/2 частки спадкового майна і розмір частки кожного з них у спадковому майні після смерті ОСОБА_5 становить 1/4 частки. А відповідач ОСОБА_4 спадщину після смерті матері не прийняв, тому пропустив строк для прийняття спадщини.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том 2 а.с.3) просить суд: встановити юридичний факт того, що померла ОСОБА_5 доводилася їй рідною матір`ю; встановити, що розмір частки члена колгоспного двору - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в спірному будинку становить по 1/2 частки; та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом (том 1 а.с.61-63), який мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_5 , і він є спадкоємцем першої черги, як і відповідачі.

Вказує, що на час відкриття спадщини він постійно проживав зі спадкодавцем - своєю матерію, здійснював за нею догляд та її поховання.

Зазначає, що 21 травня 2014 року він звернувся до Вінницької районної державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, надавши довідку Іванівської сільської ради Вінницького району Вінницької області на підтвердження факту його постійного проживання зі спадкодавцем, однак йому було відмовлено у проведенні відповідних дій у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання відповідної заяви, також в письмовій відмові нотаріуса вказано те, що нотаріус не має підстав вважати спадкоємця ОСОБА_4 таким, що проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як у паспорті ОСОБА_4 відсутня відповідна відмітка про реєстрацію його за місцем реєстрації матері, а надана довідка сільської ради не є достатнім доказом факту прийняття ним як спадкоємцем спадщини.

Вказує, що в матеріалах цивільної справи є належні докази того, що членами колгоспного двору були зареєстровані в будинку: ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_5 . Тому вважає, що частка спадкодавця ОСОБА_5 становить 1/2 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Оскільки він є одним із трьох спадкоємців за законом, то відповідно має право на успадкування 1/3 частини спадкового майна, що становить 1/6 частку спадкового вищевказаного житлового будинку.

Просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, а саме, станом на 28 червня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку спірного житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом.

В зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_3 , відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2015 року в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3 було залучено ОСОБА_2 , який пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення розміру частки в майні колгоспного двору та про визнання права власності на спадкове майно (том 1 а.с.157, 162-164).

Зустрічний позов ОСОБА_2 , з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог (том 2 а.с.155-157), мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер відповідач по справі ОСОБА_3 (його дідусь), який відповідно до заповіту від 11.09.2013 заповів ОСОБА_2 усе своє майно.

Вказує, що спадкоємцями за законом після смерті його діда є його мати, відповідач по справі, ОСОБА_1 , яка доводилася рідною дочкою спадкодавцю.

Зазначає, що він своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом, а його мати ОСОБА_8 - з заявою про відмову від спадщини на обов`язкову частку, тому фактично спору між ними, як спадкоємцями, з приводу успадкування будинку, який належав ОСОБА_3 , немає.

Вказує, що у відповідності до письмових роз`яснень приватного нотаріуса Білозарецької О.Ю., вона не має змоги оформити спадщину на будинок на його ім`я, оскільки згідно зі свідоцтвом про право власності на будинок за №101 від 16.06.1989 він належав ОСОБА_3 , як голові колгоспного двору, і у відповідності до ст. 120 ч.1, ст.112 ЦК УРСР є спільною власністю членів колгоспного двору.

Вважає, що для визначення його частки у спадковому майні, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , слід визначити розмір частки кожного члена колгоспного двору в майні двору.

Вказує, що його мати ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_4 вибули з двору ще до 1986 року, тому вважаються такими, що не мають права на частку в колгоспному дворі.

Зазначає, що частка ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_5 в майні двору, зокрема в будинку, є рівними і складають по 1/2.

Вважає, що ОСОБА_3 належала 1/2 частки будинку як члену колгоспного двору та 1/4 - це частка в спадщині, що залишилася після смерті його дружини, а всього ОСОБА_3 на момент смерті належали 1/2 + 1/4 = 3/4, або 75% спадкового будинку, а ОСОБА_1 - належить 1/4 частка спадкового будинку, що залишилася після смерті ОСОБА_5 .

Просить суд встановити, що розмір частки члена колгоспного двору в майні двору, зокрема в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , становить для ОСОБА_3 - 1/2; для ОСОБА_5 - 1/2; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на 75% (3/4) будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в тому числі 1/2 частка як члена колгоспного двору та 1/4 - як спадкоємця 1-ї черги за законом після смерті ОСОБА_5 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року залишено без розгляду позовні вимоги у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розміру частки в майні колгоспного двору та про визнання права власності на спадкове майно, в частині : стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за належну їй частку у спадковому майні грошову компенсацію в сумі 65 000 гривень (том 2 а.с.161-162).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 була рідною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановлено, що розмір частки членів колгоспного двору ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в майні двору - в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , становить 1/2 частка кожного.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживала в с. Іванівка Вінницького району Вінницької області, на 1/6 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, а саме з 28 червня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживала в с. Іванівка Вінницького району Вінницької області, на 1/6 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Встановлено, що розмір часток членів колгоспного двору ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в майні двору - в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , становить 1/2 частка кожного.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та проживав в с. Іванівка Вінницького району Вінницької області, на 2/3 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що члени колгоспного двору ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_5 , які проживали і були зареєстровані в ньому станом на 15 квітня 1991 року, набули право власності на майно, а саме, на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 і їх частки є рівними, тобто по 1/2 частці кожного із членів колгоспного двору і питання спадкування їх майна вирішується у залежності від часу смерті спадкодавця, в даному випадку відповідно до норм ЦК України.

Суд вважав доведеним належними та допустимими доказами та показами свідків, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час смерті, тому дійшов висновку, що його позовна вимога про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_5 , суд також дійшов висновку, що така вимога підлягає до задоволення, оскільки встановлення даного факту має юридичне значення, а інший шлях встановлення родинних відносин відсутній.

Оскільки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадщину прийняли дочка ОСОБА_1 , чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , тому суд першої інстанції вважав, що кожний з них має право на спадщину за законом на 1/6 частку в спадковому майні ОСОБА_5 , а саме в 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_5 .

Частково задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , з урахуванням встановлених обставин та наданих сторонами доказів, районний суд дійшов висновку, що за ОСОБА_2 слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 спадкодавця ОСОБА_3 на 2/3 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення Вінницького районного суду від 22 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі

Апеляційні скарги мотивовані тим, що на думку скаржників, відповідач ОСОБА_4 проживав в АДРЕСА_1 , з єдиної причини догляду за своєю хворою матір`ю, яка є дійсно поважною, однак все-таки тимчасовою. Вони не можуть надати доказів, що відповідач взагалі не проживав за вищевказаною адресою, однак категорично заперечують щодо визнання такого проживання постійним у розумінні ст. 1268 ЦК України. Так, викликають великий сумнів показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , саме, щодо постійності проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю. Єдиними належними доказами дійсного постійного місця проживання відповідача ОСОБА_4 є копія його паспорта з відміткою про реєстрацію в АДРЕСА_2 та довідка міського комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора №12 від 19.06.2014, згідно якої ОСОБА_4 разом з сім`єю постійно проживає та зареєстрований з 7 липня 1988 року за вищевказаною адресою.

Отже, скаржники вважають, що відповідач ОСОБА_4 не довів факту свого саме постійного проживання з ОСОБА_5 за допомогою належних та допустимих доказів, а суд безпідставно, з порушенням норм матеріального права, задовольнив його позов. При цьому, у випадку правомірної відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 , підлягали б задоволенню у повному обсязі позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (збільшена частка успадкованого майна до 3/4 та 1/4 відповідно )

У відзиві на апеляційні скарги представник ОСОБА_4 адвокат Чернілевська Р.В., посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційних скарг і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на те, що ця справа уже була предметом розгляду судами усіх інстанцій. В 2016 році рішенням Вінницького районного суду в позові було відмовлено саме у зв`язку з тим, що відповідач - позивач ОСОБА_4 був зареєстрований в АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 тому місцем його постійного проживання слід вважати місце його реєстрації.

Проте, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ таке рішення скасував, вказавши на його безпідставність. При цьому, суд касаційної інстанції висловив думку, що для правильного вирішення спору необхідно встановити саме фактичні обставини.

Для встановлення саме фактичних обставин щодо постійного проживання відповідача позивача ОСОБА_4 було надано суду такі докази як показання свідків. Такі показання є взаємоузгодженими. Вважає, що факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачем за зустрічним позовом доведено на підставі належних та допустимих доказів. А тому висновки суду в цій частині є обґрунтованими.

Натомість скаржниками доводів у спростування аргументів, наведених в зустрічному позові надано не було. Ні письмових доказів, ні показів свідків. Більше того, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 22 липня 2019 року вказала, що її брат ОСОБА_4 в будинку проживав, але матір не доглядав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_14 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 адвокат Чернілевська Р.В. доводи апеляційної скарги не визнала, вказавши на їх безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до погосподарської книги за 1986-1989 роки (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , вищевказаний погосподарській двір відносився до категорії колгоспного двору. Головою колгоспного двору був ОСОБА_3 та членом колгоспного двору була його дружина ОСОБА_15 , а також син ОСОБА_4 , який вибув у м. Вінницю 14.05.1988 року (том 1 а. с. 25).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року № 69.

Відповідно до погосподарської книги за 1990-1995 роки (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) головою колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 та членом колгоспного двору була його дружина ОСОБА_16 (том 1 а.с.26).

Згідно з технічним паспортом від 25.11.2013 на будинок по АДРЕСА_1 жила площа будинку складає 43,6 кв.м, побудований будинок у 1964 році (том 1 а.с.14-17).

Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння №101 від 16.06.1989, виданого виконкомом Іванівської сільської ради народних депутатів, житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 (том 1 а.с.13).

Відповідно до довідки Іванівської сільської ради №12 від 09.01.2014, станом на 01.01.1991 року згідно даних погосподарського обліку в будинку за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_16 дружина (том 1 а.с.23).

ОСОБА_5 з 07.05.1957 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 (том 1 а.с.18) і вони мали двоє дітей дочку ОСОБА_17 та сина ОСОБА_4 (том 1 а.с.11-12, 68).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (том 1 а.с.10).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 відкрилася спадщина на земельну ділянку (пай) та на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Із матеріалів спадкової справи №509/2013 суд встановив, що ОСОБА_5 при житті, 27.10.2010 склала заповіт, яким заповіла земельну ділянку № НОМЕР_3 (пай), що розташована на території Іванівської сільської ради Вінницького району своєму онукові ОСОБА_2 .

Спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 у встановлений законом строк, а чоловік ОСОБА_3 , який мав право на обов`язкову частку незалежно від заповіту, у встановлений законом шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_5 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від одержання обов`язкової частки в спадщині (земельної ділянки) (том 1 а.с.43, 44).

Відповідно 1/2 частка будинковолодіння належна ОСОБА_5 підлягає успадкуванню спадкоємцями в порядку спадкування за законом.

Згідно з матеріалами спадкової справи №509/2013, у встановлений законом шестимісячний строк спадщину щодо 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 прийняла спадкоємець за законом першої черги - її дочка ОСОБА_1 , подавши відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (том 1 а.с.48).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв спадкоємець за законом першої черги - її чоловік ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та був зареєстрований разом із нею в спірному будинку, що підтверджується виписками з погосподарських книг щодо будинку по АДРЕСА_1 ; відміткою в паспорті ОСОБА_3 про його реєстрацію у спірному будинку; довідкою Іванівської сільської ради Вінницького району №12 від 09.01.2014 року (том 1 а.с.23, 24-30, 58) та не подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадкування частини будинку.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_4 , який є сином спадкодавця ОСОБА_5 , вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, з огляду на наступе.

Згідно з довідкою міського комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора № 12 від 19.06.2014 ОСОБА_4 разом з сім`єю проживає та зареєстрований з 7 липня 1988 року за адресою: АДРЕСА_5 ( том 1 а.с.96).

Відповідно до довідки виданої Іванівською сільською радою Вінницького району №124 від 14.05.2014 року, підписаної сільським головою Вовк О.В. встановлено, що ОСОБА_4 , 1967 року народження, з листопада 2011 року по червень 2013 року проживав в АДРЕСА_1 , але за вище вказаною адресою зареєстрований не був. Довідка видана для пред`явлення по місцю вимоги (том 1 а.с.65).

З огляду на встановлені обставини, суд визнав доведеним належними та допустимими доказами, а також показами свідків, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час смерті, тому його позовна вимога про встановлення факту постійного проживання з ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Розглядаючи спір у частині позовних вимог про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем суд, дослідивши надану ОСОБА_4 довідку Іванівською сільською радою Вінницького району №124 від 14.05.2014 року, підписану сільським головою Вовк О.В ОСОБА_18 , згідно якої встановлено, що ОСОБА_4 , 1967 року народження, з листопада 2011 року по червень 2013 року проживав в АДРЕСА_1 , але за вище вказаною адресою зареєстрований не був (т. 1 а. с. 65), відповідь сільського голови Вовка О.В. № 02-25/164 від 23 червня 2014 року на адвокатський запит (т. 1 а. с. 86), покази допитаних в судовому засіданні свідків та відсутність доказів, які б спростовували обставини, на які посилався ОСОБА_4 , зокрема того, що позивач проживав зі спадкодавцем, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_4 не довів факту свого постійного проживання з ОСОБА_5 , оскільки єдиними належними доказами дійсного постійного місця проживання відповідача ОСОБА_4 є копія його паспорта з відміткою про реєстрацію в АДРЕСА_2 та довідка міського комунального підприємства Житлово-експлуатаційна контора № б/н від 19.06.2014, згідно якої ОСОБА_4 разом з сім`єю проживає та зареєстрований з 7 липня 1988 року за вищевказаною адресою (т. 1 а. с. 96), оскільки сама по собі відсутність реєстрації по місцю проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, суд при вирішенні справи правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційні скарги не підлягають до задоволення, оскільки наведені в них доводи правильність висновків суду не спростовують.

У такому разі розподіл судових витрат згідно зі статтею 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

М. М. Якименко