Провадження № 22-ц/802/1219/19 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2012 вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання синів ОСОБА_3 в розмірі 900 грн щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття. Посилаючись на те, що її повнолітній син ОСОБА_4 є студентом Луцького національного технічного університету платної форми навчання факультету бізнесу спеціальність маркетинг, син Артем навчається в 9 класі КЗ «Луцька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 11 - колегіум Луцької міської ради», вказує, що на сьогоднішній день розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 є недостатнім для належного утримання дитини, а тому просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року позов задоволено. Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши їх в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що він власного житла не має, проживає разом з мамою, яка є інвалідом ІІ групи та потребує дороговартісного лікування, крім того, він сам зараз перебуває у пошуку роботи та потребує лікування, а тому не має змоги сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду у даній справі розмірі. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн, а 50% прожиткового мінімуму відповідно становитиме 1013,50 грн і саме таку суму аліментів він готовий сплачувати у сукупності з іншими додатковими витратами, які він несе на дитину.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи відповідач просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення аліментів, встановивши їх в розмірі 1013,50 грн.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що в судовому засіданні в суді першої інстанції був присутній відповідач та повністю визнав позов. Вказує, що відповідач з своєю мамою не проживає, а лише зареєстрований, а фактично він проживає з іншою жінкою, у якої четверо дітей. Витрат на утримання своєї мами відповідач ніколи не ніс, більше того аліменти в розмірі 450 грн на кожну дитину фактично сплачувала саме його мама після того, як виник борг по аліментах. Вказує, що спільних з відповідачем дітей утримувала завжди вона. Відповідач здійснює систематичні поїздки за кордон, оскільки, як сам вказував, працює далекобійником. З часу попереднього рішення суду про стягнення аліментів значно зросли ціни на продовольчі та промислові товари, заробітної плати позивача не вистачає для забезпечення нормального утримання неповнолітнього сина, а крім того матеріальної підтримки потребує і старший син сторін, який продовжує навчання.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та того, що відповідач не надав суду доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі, заявленому позивачем.

Судом першої інстанції встановлено що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2012 з ОСОБА_2 в користь позивача на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти в розмірі 900 грн від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 28.08.2012 (а.с. 13-16).

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час звернення до суду з позовом у даній справі є повнолітнім та є студентом Луцького національного технічного університету (а.с. 18).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує зміною з часу ухвалення судом рішення від 11.10.2012 витрат на утримання неповнолітнього сина, які постійно зростають, а також тим, що аліментів у отримуваному розмірі не вистачає на належне утримання сина.

Так відповідно з ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2019 року по 30 червня 2019 року - 2027 грн, з 1 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року - 2118 грн, з 1 грудня 2019 - 2218 грн.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій врахував доводи позивача щодо зміни витрат на неповнолітнього сина позивачів.

Відповідно до довідки № 01-28/497 від 04.09.2019 ОСОБА_6 є учнем 9-б класу комунального закладу «Луцька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 11 - колегіум Луцької міської ради», а відповідно існують витрати, пов`язані з навчанням та розвитком дитини. У зв`язку з значним підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари розмір аліментів, що стягуються з відповідача відповідно до рішення суду від 11.10.2012 не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини.

Відповідач не надав суду доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі, заявленому позивачем. Суд враховує те, що відповідач є працездатним за віком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд апеляційної інстанцій враховує, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини, а батьки повинні сприяти та забезпечувати гармонійний розвиток дитини не обмежуючись мінімумом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено18 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді