Справа № 204/3444/19
Провадження № 2/204/1144/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
01 серпня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Невеселій К.А.,
за участю представника позивача Волошенюк Г.С.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -
У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:
-позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до її повноліття, на користь закладу або особи, куди буде влаштовано дитину.
В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені.
Відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.
В судовому засіданні встановлено, що 06 травня 2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (арк.с.7).
Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження від 28 жовтня 2009 року серії НОМЕР_1 , значаться ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк.с.8).
Як вбачається з свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22 травня 2015 року серії НОМЕР_2 матір дитини - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 44 роки, актовий запис №4196 (арк.с.9).
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в 3 класі КЗО «НВК № 120» ДМР, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживав разом з батьком ОСОБА_3 .
Факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем підтверджується листом Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 08.04.2019 року згідно якого до працівників ювенальної превенції Чечелівського ВП ДВП звернулись працівники КЗО «СЗШ №120» та зазначили, що 08.04.2019 року ОСОБА_2 прийшов до школи з численними тілесними ушкодженнями на тілі та обличчі. На питання де отримав ушкодження, малолітній повідомив, що 03.04.2019 року його батько побив через те, що він пішов разом з однокласником та його матір`ю до кав`ярні, де його пригостили їжею та чаєм. Дитину було доставлено до Дніпропетровської обласної клінічної лікарні імені Мечникова для проведення медично-судової експертизи по визначенню ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Данний факт зареєстровано до ЖЄО №8570 від 08.04.2019 року (арк.с.13).
Наказом управління-служби у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 08 квітня 2019 року було взято малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на облік як такого, що зазнав фізичного насильства у сім`ї (арк.с.16).
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 датованого 10.04.2019 року умови проживання є задовільними та вирішено винести на чергове засідання комісії з питань захисту прав дітей питання доцільності/недоцільності позбавлення батька батьківських прав (арк.с.19).
Судом з`ясовано, що рішенням координаційної ради з питань сімей СЖО було взято під соціальний супровід сім`ю ОСОБА_3 , який виховує малолітнього ОСОБА_2 , що підтверджується листом центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 06.05.2019 року №330 (арк.с.20).
Як вбачається з листа Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради від 03.05.2019 року №899 стосовно неповнолітнього ОСОБА_2 не було укладено декларацію з жодним лікарем АЗПСМ №12 КНП «ДЦПМСД №7» ДМР (арк.с.21).
Згідно характеристики родини в якій виховується учень 3-б класу КЗО «НВК №120» ДМР ОСОБА_2 вбачається, що родина мешкає за адресою: АДРЕСА_2 і складається з тата - ОСОБА_3 , неповнолітнього ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_8 . ОСОБА_2 школу відвідує, проте зошити йому купувала вчителька. Батько не забезпечив сина шкільним приладдям належним чином. Батько на батьківські збори та індивідуальні зустрічі з класним керівником та адміністрацією школи не приходить взагалі; на телефонні дзвінки також не відповідає. ОСОБА_2 приходив до школи немитий, з неприємним запахом, голодний. Навідати родину вдома дуже важко, оскільки двері ніхто не відчиняє (арк.с.22).
Відповідно до висновку спеціаліста (судово-медичного експерта) №1069 від 08.04.2019 року у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден на обличчі, тулубі та кінцівках, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких можливо при ударі об такий (такі), та частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в термін, на який вказує обстежений. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (арк.с.24-25).
Як вбачається з рішення виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 19.04.2019 року №77 було вирішено передати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виховання та проживання до ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_2 (арк.с.4)
Крім того, факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем по відношенню до малолітнього сина підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.
Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила суду, що вона працює заступником директора з навчально-виховної роботи КЗО «НВК №120» ДМР. З родиною ОСОБА_3 працює давно. ОСОБА_2 приходить до школи завжди голодний, не підготовлений, неохайний. У лютому дитина прийшла до школи дуже побита і тоді було відправлено офіційного листа до поліції та з його батьком була проведена бесіда. Згодом 08 квітня 2019 року ОСОБА_2 прийшов до школи увесь в синцях, дитина розповіла, що батько його побив через те, що він пішов у кафе з однокласником та його мамою. Батько дитиною не займається, застосовує фізичне насилля.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомила суду про те, що була знайомою подругою померлої матері ОСОБА_2 та завжди допомагала цій родині з дітьми. Багато разів після смерті матері ОСОБА_2 жінка пропонувала свою допомогу з дітьми, проте, батько відмовлявся. На підставі рішення виконкому жінці передали дитину на виховання та проживання. Наразі ОСОБА_5 відправила ОСОБА_2 до дитячого табору для оздоровлення, до цього ОСОБА_2 проживав з нею три місяці та перебував на її утриманні повністю.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_10 . Данні про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.
Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно з п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Тлумачення частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що підставою для позбавлення батьківських прав є лише винна поведінка батьків, свідоме нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.
Відповідно до пункту 15 Постанови, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.
Як встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач застосовував фізичне насилля по відношенню до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.
Отже, встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, його поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року.
Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
За таких обставин, суд дійшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи викладене, суд вважає, що правові обґрунтування, на які вказувала позивач в судовому засіданні, знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами.
Вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача також підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч.1 ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Згідно ч.ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина.
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ч.ч.2,3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України встановлює обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.182 СК України, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, що останній є працездатною особою, а тому, з останнього, слід стягнути аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь закладу чи особи, куди його буде влаштовано на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. за вимогу про позбавлення батьківських прав та судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за вимогу про стягнення аліментів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 164-166, 182 СК України, ст.ст.12,13,76-82,133,141,258,259,263-265,280-282 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд -
Позовну заяву Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу чи особи, куди буде влаштовано дитину.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць на утримання дитини підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар