КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: 22-ц/824/9449/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 375/2150/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13 березня 2019 року, постановлене у складі судді Литвина О.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У листопаді 2018 року позивач АТ Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 15 235 грн. 57 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 31.10.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг і що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Проте відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 25.10.2018 року на загальну суму 15 235 грн. 57 коп., в тому числі: тіло кредиту - 709 грн. 97 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 2093 грн. 58 коп., 11 230 грн. 33 коп. - заборгованість за пенею, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 701 грн. 69 коп. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати по оплаті судових витрат в сумі 1762 грн.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 13 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне дослідження всіх обставин справи та дійсні обставини, що мають значення для справи.

Вказує на те, що відповідно до анкети-заяви від 31 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору та згідно з наказом ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.05.2005 року за № С-89 договір складається з заяви на видачу кредиту, Умов надання банківських послуг та Тарифів банку.

Зазначений кредитний договір в установленому порядку не визнаний недійсним, а тому є обов`язковим для виконання сторонами.

В підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано належні та допустимі докази, а саме: кредитний договір, підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості станом на 25 жовтня 2018 року, відповідно до якого відповідач здійснював сплату за користування кредитом, та який не спростований відповідачем. Також до апеляційної скарги представник позивача додає довідку про зміну умов кредитування. довідку про строк дії картки та виписку по кредитному рахунку, відповідно до якої відповідач активно користувався кредитним лімітом.

Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, і не надано доказів тих обставин, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Вказує, що при укладенні 31 жовтня 2014 року кредитного договору відповідач надав свою згоду, що ця «заява разом зУмовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами». Вказану згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом. На підставі цієї заяви позичальнику відкрито рахунок та надано кредитну картку, строк дії якої до 09/18, отримання якої підтверджується активним користуванням кредитним лімітом, що підтверджується випискою по рахунку.

Сама процедура укладення даного договору не передбачає підписання позичальниками стандартних Умов та правил надання банківських послуг, а факт ознайомлення з цими Умовами позичальників засвідчується відповідними записами та їх підписами в заяві.

Отже, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Представник позивача вказує, що підписання позичальником зазначеної анкети-заяви від 31.10.2014 року, активація ним картки, користування картковим рахунком та часткове погашення заборгованості, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку, свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Тому, відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі, суд фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань за укладеним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дійсно 31.10.2014 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі. Разом із тим, банківські послуги не обмежуються наданням кредитів, а тому із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_1 мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність обраного виду картки та розміру кредитного ліміту.

Також із наявних в матеріалах справи доказів, не вбачається підтвердження того, що відповідач отримав та ознайомився за особистим підписом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору.

Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Окрім того, з наданої позивачем копії такої заяви неможливо встановити, який саме вид банківської платіжної карти отримав ОСОБА_1 після підписання цієї анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено на його карті кредитний ліміт. Тому суд позбавлений можливості перевірити, на якій підставі ОСОБА_1 отримував кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватись обслуговування карткового рахунку відповідача.

Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту та передачі останньому кредитної картки, позивач не надав до суду жодного доказу з приводу того, що така картка видавалася відповідачу, адже жодний з наданих до суду документів не містить посилання на це. Звернувшись до банку із вищезгаданою заявою-анкетою, відповідач висловив пропозицію на отримання банківської картки. Однак доказів того, чи було задоволено таку його заяву, чи було видано йому платіжний інструмент (банківську картку), матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем.

Також на час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не було надано суду відомостей, що підтверджують тип і строк дії картки, якщо вона видавалась, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку, а також розміру заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 709 грн. 97 коп. Також позивачем не було надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

Розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити судом.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнути згоди щодо самого виду договору, а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 31.10.2014 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що додана представником позивача до позовної заяви, вказана анкета-заява підписана ОСОБА_1 31 жовтня 2014 року. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 бажає оформити на своє ім`я карту «Універсальна» та зазначено про бажаний кредитний ліміт - 6000 грн. Також бланк даної заяви містить запис про те, що заявник згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також вказано , що заявник ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua ( а.с. 8).

Разом з тим, жодних доказів факту отримання кредитної картки відповідачем, строку її дії, розміру встановленого банком кредитного ліміту матеріали справи не містять.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 жовтня 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Матеріали даної справи також не містять доказів тих обставин, що відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений під розписку з умовами кредитування - Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» при укладенні договору,

У заяві позичальника від 31 жовтня 2014 року процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява була підписана відповідачем ОСОБА_1 31 жовтня 2014 року, однак жодних даних про те, що саме додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг були складовою частиною укладеного кредитного договору - матеріали справи не містять, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки жодних даних, які б давали змогу ідентифікувати зазначену редакцію Умов відповідно до дати, станом на яку вони діяли, у наданому представником позивача Витягу не міститься .

В позовній заяві та наданому до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку зазначено, що зазначені умови та правила розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms.

Таким чином колегією суддів з редакцій Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms встановлено, що «Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку» в редакції, що була надана представником позивача до даної позовної заяви на підтвердження позовних вимог, були чинними лише з 01 грудня 2015 року, і саме в такій редакції діяли до 01 лютого 2016 року, тоді як анкета-заява була підписана відповідачем ОСОБА_1 31 жовтня 2014 року.

Отже, позивачем не надано на підтвердження позовних вимог Умов та Правил, що діяли станом на дату підписання відповідачем анкети-заяви від 31 жовтня 2014 року, а відтак, відсутні підстави вважати, положення Умов та Правил в редакції, що стала діяти значно пізніше дати укладення договору, можливо застосовувати при нарахуванні процентів та неустойки.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнути згоди щодо самого виду договору, а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено надання кредиту на підставі анкети-заяви від 31.10.2014 року, суми наданого кредитного ліміту, розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За викладених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність можливості здійснити перевірку наданого розрахунку та встановити, які саме істотні умови договору були досягнуті між сторонами при укладенні договору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо розміру відсотків ( процентної ставки) за користування кредитом, щодо якого сторони дійшли згоди, розміру пені, комісії та штрафу, як і інших умов договору, зокрема, щодо порядку нарахування заборгованості.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що сума заборгованості, зокрема, по тілу кредиту в розмірі 709 грн. 97 коп., підтверджується наявним у справі розрахунком заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 25 жовтня 2018 року вбачається, що окремої графи, в якій би відображалась сума отриманих та неповернутих кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту, розрахунок не містить.

Відповідно до вказаного розрахунку, він містить графу «включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів, пені», таким чином, у суму заборгованості за наданим кредитом включені: заборгованість за кредитом (тіло кредиту), нараховані відсотки за наростаючим підсумком, штрафи і пеня.

Відповідно до вказаного розрахунку відсотки за ставкою 3,6% в місяць нараховані на загальну суму заборгованості, яка включає тіло кредиту, нараховані відсотки за наростаючим підсумком, штрафи і пеню. Таке нарахування суперечить вимогам закону ( нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами - ст. 536 ЦК України, одержання процентів від суми позики - ст. 1048 ЦК України), які передбачають сплату відсотків за користування саме кредитними коштами, а не нарахування відсотків на нараховані за попередній період відсотки та пеню.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена представником позивача сума 709 грн. 97 коп. як залишок несплаченого тіла кредиту - не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

Також в апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що до апеляційної скарги додається виписка з банківського рахунку, яка містить інформацію про рух коштів на рахунку відповідача, баланс станом на дату укладання кредитного договору , всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції), що є підтвердженням як укладеного договору, так і суми заборгованості.

Проте зазначені доводи апеляційної скарги позивача не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в матеріалах справи виписка з банківського рахунку ОСОБА_1 та довідки про видачу кредитних карток і строк їх дії станом на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції були відсутні.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що подавши позовну заяву, представник позивача також звернувся з клопотанням про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Вказує на те, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні, тому просить розглянути справу за відсутності представника позивача ( а.с.32-34).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 07 грудня 2018 року було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення ( виклику) сторін.

Ухвалою суду від 11 січня 2019 року провадження у справі було зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» у цивільній справі № 754/13763/15-ц, а ухвалою від 11 березня 2019 року провадження у справі було поновлено. Копії зазначених ухвали було направлено сторонам.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, додаючи до апеляційної скарги банківську виписку та довідку про отримання кредитних карток, довідку про зміну умов кредитування, представник позивача не просить залучити ці докази до матеріалів справи, не зазначає причин, з яких зазначені докази не були подані суду першої інстанції, та не надає доказів неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості прийняти до уваги як належні та допустимі докази вищевказану банківську виписку та довідки про видачу кредитних карток і про зміну умов кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Криловою Оленою Леонідівною, - залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.