ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

з участю секретаря Омельчук С.А.,Лисовець В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У березня 2019 року позивач звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що 18.12.1998 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4 . Під час шлюбу за їхні спільні кошти було придбано: два дивани, холодильник, стіл комп`ютерний, меблева стінка, бензиновий електро-генератор та 17.10.2015 року за їхні спільні кошти був придбаний автомобіль IVECO 35.8, 1996 року випуску, темно-зеленого кольору, дизель, об`єм двигуна 2496 см куб. Однак, в 2018 році через сварки між ними та у зв`язку з непорозумінням її чоловік вирішив розлучитися. Позивач зазначає, що вищезазначений легковий автомобіль є об`єктом їхньої з відповідачем ОСОБА_2 спільної сумісної власності, а оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється поділити майно, вона була змушена звернутися до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля IVECO 35.8, 1996 року випуску, темно-зеленого кольору, дизель, об`єм двигуна 2496 см куб. номер (кузова шасі, рами) ZCFC НОМЕР_1 В, як на частку у спільній сумісній власності подружжя.

22 березня 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

19.04.2019 року відповідач - ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 08 травня 2019 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 27 травня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав.

Співвідповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 24.06.2019 позов не визнав та заперечував проти його задоволення, а в судове засідання 02.08.2019 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого 18.12.1998 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб 18.12.1988 року, про щовідділом реєстрації актів громадського стану Дніпропетровського району м. Києва, зроблено актовий запис №1512 /а.с.7/.

Між тим, сторонами було зазначено, що шлюб між ними розірваний.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, автомобіль IVECO 35.8, 1996 року випуску, дата державної реєстрації за особою 17.10.2015 року, об`єм двигуна 2496 см куб. номер (кузова шасі, рами) НОМЕР_3 , зареєстрований за гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак на теперішній час як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля IVECO 35.8, 1996 року випуску є гр. ОСОБА_3 , дата реєстрації 29.11.2018 року /а.с.25,49/.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що спірний автомобіль був придбаний в шлюбі та за спільні кошти проте, був зареєстрований на відповідача, а тепер на співвідповідача (на батька відповідача ОСОБА_6 ). У добровільному порядку відповідач та його батько )новий власник) не погоджуються поділити спірний автомобіль.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників, тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

В п.30 вище зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України крім того зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В даному випадку, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за час шлюбу. Перереєстрація права власності на спірний автомобіль без згоди дружини відповідача на ім`я батька відповідача є неправомірною та порушує законні права та інтереси позивача.

Крім того, доказів, які б спростовували дані обставини, стороною відповідачів суду надано не було.

Таким чином, враховуючи, норми матеріального права, обставин встановлених у судовому засіданні, суд, приходить до висновку що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 81, 142, 200, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 325, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 право власності на Ѕ частину автомобіля IVECO 35.8,1996 року випуску, темно-зеленого кольору, дизель об`єм двигуна 2496 см куб. номер (кузова шасі, рами) ZCFC НОМЕР_1 В, як на частку у спільній сумісній власності подружжя.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.08.2019.

Суддя Л.М.Ковалевська