РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/2021/17

Провадження № 22-ц/4815/903/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Хилевича С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне підприємство "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради,

за участю сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Ковальова І.М. від 19 квітня 2019 року, проголошене в 15 год. 32 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення не вказана,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до КП "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради про зобов`язання видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проведення повного розрахунку, стягнення вихідної допомоги, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що згідно наказу № 138-к від 2.06.2005 року з 1.06.2005 року вона була прийнята на роботу до РОКЛДЦ ім. В. ОСОБА_2 та займала посаду інженера-програміста відділу автоматизованої системи управління (АСУ). На вказаній посаді працювала як основний працівник та за сумісництвом.

25.06.2015 року згідно наказу №64 від 25.06.2015 року їй винесено догану за неналежне виконання Правил внутрішнього трудового розпорядку РОКЛДЦ ім. В.Поліщука, 1.07.2015 року повторну догану згідно наказу № 65 від 1.07.15 року та згідно наказу №120- к від 1.07.2015 року її звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором (Правилами внутрішнього трудового розпорядку) на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 1.08.2016 року у справі №569/10757/15-ц визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В.Поліщука №64-к від 25.06.2015 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. Поліщука № 65-к від 1.07.2015 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; визнано незаконним наказ головного лікаря Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В.Поліщука №120-к від 1.07.2015 року про звільнення ОСОБА_1 , а також поновлено її на посаді інженера-програміста відділу АСУ. Стягнуто з РОКЛДЦ ім. В. ОСОБА_2 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На виконання рішення суду відповідач наказом №197-к від 1.08.2016 року скасував наказ від 1.07.2015 року № 120-к про її звільнення та поновив її на попередній роботі на посаді інженера-програміста першої категорії відділу АСУ з 1.07.2015 року. Проте до виконання роботи за сумісництвом її не допустив.

Зазначає, що 24.10.2016 року на ім`я головного лікаря РОКЛДЦ ім. В.Поліщука нею подано заяву про звільнення з займаної посади згідно ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у якій наведено допущені роботодавцем порушення законодавства про працю, умов колективного договору: незаконне позбавлення 0,5 ставки внутрішнього сумісництва на посаді інженера-програміста; невиконання рішення суду від 1.08.2016 року у справі № 569/10757/15-ц в частині скасування наказу № 64-к від 25.06.2015 року та наказу № 65-к від 1.07.2015 року; невиплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди; не оплата в повному обсязі лікарняного серії АГА № 019600 від 21.11.2014 року, лікарняного серії АГФ № 743071 від 17.06.15 року та серії АГФ № 714449 від 19.06.2015 року; невиплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік; зміна істотних умов праці за відсутності змін в організації виробництва; порушення порядку розслідування нещасного випадку на виробництві; невідповідність висновків фактичним обставинам.

Однак, згідно відповіді №783 від 24.10.2016 року адміністрація не знайшла підстав для розірвання трудової угоди за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

27.10.2016 року та 1.11.2016 року нею повторно подавались заяви на звільнення з займаної посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 7.11.2016 року, на які вона отримала аналогічні відмови.

Хоча трудові відносини з відповідачем фактично розірвані з 7.11.2016 року, звільнення і видачу трудової книжки він не проводить, чим порушує право працівника щодо вільного вибору праці і змушує її звертатись за захистом своїх прав до суду.

З наведених підстав ОСОБА_1 просила суд зобов`язати РОКЛДЦ ім. В. Поліщука видати належним чином оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення законодавства про працю, стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку видачі трудової книжки, невиплачені належні їй грошові та компенсаційні виплати, а також компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

29.05.2017 року ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про зміну предмету позову, в якій просить визнати, що трудовий договір між нею та КП РОКЛДЦ ім. В. Поліщука розірваним, а трудові відносини припиненими за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення законодавства про працю згідно поданої заяви; зобов`язати відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку; змінити дату звільнення на день видачі трудової книжки; стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку видачі трудової книжки з 8.11.2016 року по день постановлення рішення у справі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 8.11.2016 року по день постановлення рішення у справі, невиплачені грошові та компенсаційні кошти: матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 1474 грн., компенсацію за невикористану відпустку; 41,64 грн. в рахунок оплати за лікарняними листками серії АГФ №743071 від 17.06.2015 року та серії АГФ №714449 від 19.06.2015 року, компенсацію за затримку виплати за лікарняними листами, а також компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що обов`язок роботодавця, в даному випадку відповідача, звільнити працівника за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, виникає якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань, зокрема при затримці виплати заробітної плати.

Однак, будь-яких порушень законодавства про працю або умов колективного чи трудового договору з боку відповідача судом не встановлено, а будь-яких інших заяв про звільнення з інших підстав, як то за власним бажанням чи за угодою сторін на адресу відповідача не надходило.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у постанові від 31.10.2012 року № 6-120цс12 Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Звертає увагу суду на те, що у відповідності з наявними в матеріалах справи доказами, трудовий договір фактично розірвано за власним бажанням з 7.11.2016 року. Проте відповідач цього очевидного факту не визнає, ухиляється від свого обов`язку з видачі наказу про звільнення та до теперішнього часу утримує її трудову книжку, чим порушує її безумовне право розірвати трудові відносини з роботодавцем в будь-який час, та право на вільний вибір праці.

Крім того, для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Незаконне позбавлення відповідачем її 0,5 ставки внутрішнього сумісництва на посаді інженера-програміста підтверджується рішенням Рівненського міського суду від 21.07.2017 року у справі №569/3055/17, що набрало законної сили, яким її поновлено на посаді інженера-програміста відділу АСУ за сумісництвом та стягнуто середній заробіток у зв`язку з незаконним припиненням трудового договору за сумісництвом з 1.08.2016 року.

Вважає, що посилання суду на постанову заступника начальника Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Давидовича Р.О. від 6.02.2017 року про закінчення виконавчого провадження серії ВП № 5327680 в зв`язку з виконанням рішення Рівненського міського суду від 1.08.2016 року в повному обсязі, є помилковими, так як даний доказ досліджувався при розгляді справи № 569/3055/17 та йому судом надана належна правова оцінка.

Наказ №157 про виконання рішення суду від 1.08.16 року у справі № 569/10757/15-ц щодо скасування як незаконних наказу №64-к від 25.06.2015 року та наказу №65-к від 1.07.2015 року в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності, був виданий лише 24.10.2016 року після подання нею заяви про звільнення, хоча рішення набрало законної сили 4.10.2016 року.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу було перераховано на її зарплатний картковий рахунок також 24.10.2016 року, що можна розцінювати як порушення законодавства про оплату праці.

Вказує, що висновок суду про те, що листок непрацездатності серії АГФ №743071 з 17.06.2015 року по 19.06.2015 року і листок непрацездатності серії АГФ №714449 з 20.06.2015 року по 22.06.2015 року оплачений за перші 5 днів за рахунок коштів роботодавця є помилковим і спростовується копією акту перевірки управлінням Держпраці у Рівненській області додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування 32А/04-15 РОКЛДЦ ім. В. Поліщука.

Згідно протоколу №9/1 засідання комісії із соціального страхування РОКЛДЦ ім. В. Поліщука від 2.09.2016 року ухвалено повідомити інженера-програміста відділу АСУ ОСОБА_1 , що лист непрацездатності серія АГФ № 714449 з 20.06.2015 року по 22.06.15 року не прийнятий до оплати відповідно до ст. 23 Закону № 1105 у зв`язку з відсутністю висновку міського відділу міліції щодо характеру отриманої травми. Проте вказана стаття Закону № 1105 не містить такої підстави для відмови в призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Посилання суду на те, що відповідачем проведено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за робочий рік 1.07.2015-01.07.2016 року згідно наказу № 117 від 17.08.2016 року "Про надання матеріальної допомоги окремим працівникам РОКЛДЦ ім. В. Поліщука" є хибним, оскільки сам наказ не міститься в матеріалах справи та не був досліджений судом.

Стверджує, що в 2016 році вона отримала матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік, проте при звільненні 1.07.2015 року відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік не провів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та хвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. Поліщука № 138-к від 2.06.2005 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду інженера-програміста.

Згідно наказу Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. Поліщука №64 від 26.05.2015 року ОСОБА_1 винесено догану за неналежне виконання Правил внутрішнього трудового розпорядку.

1.07.2015 року наказом Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. Поліщука №65 позивачці повторно винесено догану за неналежне виконання Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до наказу Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В.Поліщука №120-к від 1.07.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором.

На момент звільнення позивачка працювала на 1,5 ставки інженера-програміста відділу автоматизованої системи управління Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 1.08.2016 року у справі № 569/10757/15-ц, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 4.10.2016 року, визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В.Поліщука №64 від 25.06. 2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 " в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В.Поліщука №65 від 1.07.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 " в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , визнано незаконним наказ головного лікаря Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В.Поліщука №120-к від 1.07.2015 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлено останню на посаді інженера-програміста відділу автоматизованої системи управління Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В.Поліщука.

На виконання вказаного рішення суду, наказом Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В.Поліщука № 197-к від 1.08.2016 року було скасовано наказ від 1.07.2015 року №120-к про звільнення ОСОБА_1 , поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-програміста відділу автоматизованої системи управління Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В.Поліщука з 1.07.2015 року.

Також, наказом Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. Поліщука від 24.10.2016 року № 157 "Про виконання рішення суду" скасовано наказ Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. Поліщука №64 від 25.06.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 " та наказ №65 від 1.07.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 " в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1

24.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила звільнити її з 24.10.2016 року згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України в зв`язку з допущенням роботодавцем порушення законодавства про працю, умов колективного договору, а саме: незаконне позбавлення 0,5 ставки внутрішнього сумісництва на посаді інженера-програміста; невиконання рішення суду від 1.08.2016 року у справі № 569/10757/15-ц в частині скасування наказу № 64-к від 25.06.2015 року та наказу № 65-к від 1.07.2015 року; невиплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу; відшкодування моральної шкоди; не оплата в повному обсязі лікарняного серії АГА № 019600 від 21.11.2014 року, лікарняного серії АГФ № 743071 від 17.06.15 року та серії АГФ № 714449 від 19.06.2015 року; невиплата матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік; зміна істотних умов праці за відсутності змін в організації виробництва; порушення порядку розслідування нещасного випадку на виробництві; невідповідність висновків фактичним обставинам.

Листом Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. Поліщука №783 від 24.10.2016 року позивачку повідомлено про те, що адміністрація не вбачає підстав для розірвання трудової угоди за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки її поновлено на посаді інженера-програміста на підставі рішення суду від 1.06.2016 року, проведено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу (платіжне доручення №317 від 21.10.2016 року) та відшкодовано моральну шкоду (платіжне доручення №336 від 17.10.2016 року), проведено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за робочий рік 1.07.2015 - 1.07.2016 року (наказ № 117 від 17.08.2016 року "Про надання матеріальної допомоги окремим працівникам РОКЛДЦ ім. В.Поліщука").

Також, у листі відповідачем вказано, що листок непрацездатності серії АГА №019600 з 21.11.2014 року по 26.11.2014 року оплачений за перші 5 днів непрацездатності за рахунок коштів роботодавця з 21.11.2014 року по 25.11.2014 року. 26.11.2014 року Фондом СС НВ не оплачено, так як згідно Акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 20.11.2014 року комісією з розслідування за участю страхового експерта відділення ФСС НВ в м. Рівне Гапончук О.А. встановлено, що даний випадок виник внаслідок конфлікту між громадянами на ґрунті особистих неприязних стосунків і не пов`язаний з професійною діяльністю, а відтак даний нещасний випадок не визнано таким, що пов`язаний з виробництвом та оплаті не підлягає.

Листок непрацездатності серії АГФ № 743071 з 17.06.2015 року по 19.06.2015 року і листок непрацездатності серії АГФ № 714449 з 20.06.2015 року по 22.06.2015 року (продовження л/н серія АГФ №743071) оплачений за перші 5 днів з 17.06.2015 року по 19.06.2015 року за рахунок коштів роботодавця. 22.06.2015 року не підлягає оплаті ФСС НВ, так як згідно Акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 17.06.2015 року комісією з розслідування за участю страхового експерта відділення ФСС НВ в м. Рівне Гапончук О.А. встановлено, що даний випадок виник внаслідок конфлікту між громадянами на ґрунті особистих неприязних стосунків і не пов`язаний з професійною діяльністю.

27.10.2016 року позивачкою повторно подано до Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. Поліщука заяву про звільнення із займаної посади з 31.10.2016 року за ч.3 ст. 38 КЗпП України.

На вказану заяву відповідачем надано письмову відповідь №198 від 28.10.2016 року, в якій позивачку було додатково повідомлено про скасування наказу №64 від 25.06. 2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 " та наказу №65 від 1.07.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 " в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 . Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено, що в разі відсутності 1.11.2016 року без поважних причин вона буде звільнена за ч.4 ст.40 КЗпП України.

У заяві від 1.11.2016 року ОСОБА_1 втретє просила відповідача звільнити її за ч.3 ст. 38 КЗпП України з 7.11.2016 року з підстав вказаних вище.

Встановлено та сторонами не оспорюється, що після подачі ОСОБА_1 24,27 жовтня 2016 року та 1 листопада 2016 року заяв про її звільнення з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України, позивачці роботодавцем була надана відпустка без збереження заробітної плати 24,25,26,27,28,31 жовтня 2016 року, з 1,2,3,4, 7 листопада 2016року, а з 8 листопада 2016 року позивачка на робоче місце не з`являється.

Також встановлено, що зазначені ОСОБА_1 у заявах від 24,27 жовтня 2016 року та 1 листопада 2016 року порушення трудового законодавства роботодавцем не визнані.

На час розгляду справи позивачка з роботи не звільнена, трудова книжка їй не видана.

Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Підставами припинення трудового договору, згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відсутність волевиявлення особи на звільнення за власним бажанням позбавляє роботодавця законних підстав для звільнення працівника згідно зі ст. 38 КЗпП України без зазначення ч. 3 цієї статті.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-34цс13 від 22 травня 2013 року.

У даній справі встановлено, що після поновлення на роботі позивачки, КП "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради надані ОСОБА_1 листок непрацездатності серії АГА № 019600, виданий на період з 21.11.2014 року по 26.11.2014 року і листки непрацездатності серії АГФ № 714449 за період з 20.06.2015 року по 22.06.2015 року (продовження л/н серія АГФ №743071) оплатив у сумі 700,10грн. лише в грудні 2016 року, що в сукупності підтверджується актом перевірки Управління держпраці у Рівненській області від 12.12.2016 року та розрахунками лікарняних (а.с.34, 102-104, 158 т.1).

Трудове законодавство, в основі якого закладені принципи захисту прав працюючих громадян (ст. 2 і ст. 253 255 КЗпП), гарантує працівникові, що уклав з роботодавцем офіційний трудовий договір, матеріальне забезпечення у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності.

Роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку (у тому числі через хворобу або травму, у зв`язку з вагітністю та пологами) відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат і соціальних послуг відповідно до п.1 ч.2 ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.99 р. № 1105-XIV (далі Закон № 1105).

За наведеного, не оплачуючи позивачці, відповідно з 2014 року, з 2015 року листки непрацездатності КП "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради порушив законодавство про працю.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2017 року поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-програміста автоматизованої системи управління Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. Поліщука за сумісництвом. Стягнуто з Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру імені В. ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 1.08.2016 року по 21.07.2017 року, що становить 15968,18 г рн.

Цим же рішенням встановлено, що, виконуючи рішення Рівненського міського суду від 1.08.2016року про поновлення на роботі позивачки, відповідач наказом №197-к від 01.08.2016 року поновив з 1.07.2015 року ОСОБА_1 на посаді інженера програміста першої категорії відділення автоматизованої системи управління та виплатив всі виплати вказані в рішенні, однак не поновив ОСОБА_1 на посаді, яку вона займала за сумісництвом (0,5 ставки інженера-програміста) та не виплачував їй зарплату, що відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не доказується при розгляді справи, що переглядається в апеляційному порядку.

Таким чином, в період роботи ОСОБА_1 відповідачем, допускалося невиконання вимог трудового законодавства та порушувались права і законні інтереси позивачки у сфері трудових відносин, та не виконувалися умови трудового договору.

Що стосується нарахування та сплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 1474грн. за 2015 рік, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 97 цього Кодексу форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Пунктом 5.13 Колективного договору, укладеному між адміністрацією та профкомітетом Рівненського обласного клінічного лікувально-діагностичного центру Ім.В.Поліщука на 2015-2019 роки передбачено надавати в межах фонду оплати праці із профспілковим комітетом матеріальну допомогу працівникам закладу, в т.ч. на оздоровлення у сумі до одного посадового окладу на рік та виплачувати премії згідно з Положенням про преміювання.

Із матеріалів справи вбачається, що 23.06.2015 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до роботодавця про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення, а 30.06.2015року-із заявою про надання щорічної відпустки.(а.с.25,26 т.1)

Наказом №120-к від 1.07.2015 року вона була звільнена. При її звільненні їй була виплачена компенсація за дні невикористаної відпустки (а.с.100 т.1), однак питання виплати матеріальної допомоги відповідачем вирішено не було.

Із рішення Рівненського міського суду від 1.08.2016 року вбачається, що однією із вимог ОСОБА_1 було стягнення невиплаченої у 2015 році суми допомоги на оздоровлення. В зв`язку з поновленням судом позивачки на роботі їй у задоволенні цих вимог відмовлено.

Докази того, що після поновлення ОСОБА_1 на роботі їй була виплачена вказана допомога на оздоровлення за 2015 рік відсутні. Із акту перевірки Управління держпраці у Рівненській області від 12.12.2016 року (а.с.159 зворот т.1) вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення у 2015 році позивачці не надавалась.

Суд не бере до уваги покликання відповідача про виплату такої допомоги на підставі наказу №117 від 17.08.2016року, оскільки вказаний наказ у матеріалах справи відсутній. Крім цього п.5.13 Колективного договору передбачає надання матеріальної допомоги у календарному році, а не за відпрацьований рік.

Враховуючи не поновлення ОСОБА_1 на посаді (0,5 ставки інженера-програміста), невиплату їй зарплати за сумісництвом, допомоги на оздоровлення за 2015 рік, не оплату листків непрацездатності свідчать про порушення роботодавцем трудового законодавства та умов колективного договору та є підставою для звільнення працівника за ч.3 ст.38 КЗпП України.

За встановлених обставин апеляційний суд приходить до висновку про необхідність припинення дії безстрокового трудового договору укладеного між ОСОБА_1 та КП "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради, з 8 листопада 2016року за ч. 3 ст.38 КЗпП України, оскільки 7.11.2016року вона перебувала у відпустці без збереження зарплати згідно наказу №694 від 01.11.2016 р.(а.с.157 т.1).

Не доведеними є доводи заявника про порушення роботодавцем трудового законодавства, які полягали у зміні істотних умов праці, порушення порядку розслідування нещасного випадку на виробництві, оскільки жодними доказами не підтверджено того, що, у період після поновлення на роботі позивачки, роботодавцем проведені зміни істотних умов праці та розслідування нещасного випадку на виробництві.

Посадовий оклад позивачки у 2015 році становив 1474грн., що встановлено рішенням суду від 21.07.2017 року, тому вимоги про стягнення вихідної допомоги за 2015 рік позивачкою є доведеними і з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню матеріальна допомога на оздоровлення за 2015 рік у сумі 1474грн.

З змістом ст. ст. 47, 48 ЦПК України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, що також передбачено п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Враховуючи наведене, підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача видати позивачці належно оформлену трудову книжку. Разом з тим, не може бути задоволена вимога про зміну дати звільнення на день видачі трудової книжки, оскільки у заяві від 1.11.2016року позивачка просила звільнити її з роботи з 7.11.2016 року і зміна дати звільнення, у правовідносинах, що склалися між сторонами нормами КЗпП України не передбачена.

Згідно ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до абз.2 п.2 Порядку для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню.

Термін розрахунку останні два робочих місяці вересень, жовтень 2016 року.

Згідно довідки (а.с.73,216) заробітна плата ОСОБА_1 за вересень 2016 року становила 1490,91 грн., за жовтень 2016 року -2050грн. Рішенням суду від 21.07.2017 року встановлено, що зарплату за 0,5 ставки інженера програміста позивачці за вересень, жовтень 2016 року роботодавець не нараховував та не сплачував через її не поновлення на роботі, розмір середньоденної зарплати (за 0,5 ставки) станом на 01.08.2016 року ним визначений у розмірі 54,08грн. Її середньоденна заробітна плата за основним місцем роботи становить 98,36грн. (1490,91+2050=3540,91грн.:36(відпрацьованих відповідно 16+20 роб. днів). Середньомісячне число робочих днів становить 21((22+20):2). Середньомісячний заробіток дорівнює 3 201,24грн. (98,36+54,08=152,44 х 21).

При обчисленні середньої заробітної плати включаються основна заробітна плата, доплати та надбавки, виробничі премії та винагороди. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 44 КЗпП України підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі 9 603,72грн. тримісячного середнього заробітку (3201,24грн. середньомісячна заробітна плата х 3)

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки позивачці, трудовий договір якої припиняється даною постановою суду з 8 листопада 2016 року за ч.3 ст.38 КЗпП України, трудова книжка не видана, що свідчить про його вину у затримці звільнення працівника та видачі йому трудової книжки, то апеляційний суд вважає, що є порушення вимог ст. 235 КЗпП України.

Проте не можна погодитись із тим, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні можливе одночасне застосування зі стягненням середнього заробітку і за ст. 117 КЗпП України, і за ст. 235 КЗпП України, тобто стягнення подвійного середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату.

Крім того, з системного та логічного аналізу положень ст. ст. 117, 235 КЗпП України йдеться відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштуватися.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2912цс16.

Ураховуючи, що більш тривале порушення трудових прав позивачки викликане незаконною відмовою у припиненні трудового договору та невидачею трудової книжки, що перешкоджало її працевлаштуванню, то колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ст. 235 КЗпП України. У зв`язку із цим у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 8.11.2016року по 9.07.2019 року слід відмовити.

Як вбачається з заяви позивачки про звільнення, її пояснень в судовому засіданні та матеріалів справи, вона просила звільнити її з 8 листопада 2016 року і з вказаного часу вона не працювала. Тому, вимушений прогул за час затримки видачі трудової книжки відраховується з 8 листопада 2016 року по день ухвалення рішення -6 серпня 2019 року.

Сторонами не заперечується, що у цей період у відповідача мало місце підвищення окладів, тому, враховуючи коефіцієнти підвищення окладів, встановлені у рішенні суду від 21.07.2017 року та надані відповідачем у відповіді на розрахунок (а.с.214) середній заробіток за затримку трудової книжки з 8 листопада 2016 року по 6 серпня 2019 року становить в розмірі 143 171 грн. та розраховується, наступним чином.

За період з 8.11.2016 року по 21 липня 2017року у нарахування середнього заробітку не враховується середня заробітна плата за 0, 5 ставки, оскільки за цей період вже стягнуто заробітну плату за час прогулу рішенням Рівненського міського суду від 21.07.2017року.

з 8 листопада 2016 р. 1672,12 грн. ( 98,36 * 17р.д.)

за грудень 2016 р. - 2438,26 грн. ( 98,36 * 1,1268 * 22 р.д.)

за січень 2017 р.- 2656,20 грн. (110,83* 1,1983*20 р.д.)

за лютий 2017 р.-2656,20 грн. (132,81*20 р.д.)

за березень 2017 р. - 2921,82 грн. (132,81*22 р.д.)

за квітень 2017 р. - 2523,39 грн. ( 132,81*19 р.д.)

за травень 2017 р. - 2656,20 грн. ( 132,81*20 р.д.)

за червень 2017 р. - 2656,20 грн. ( 132,81*20 р.д.)

за період з 1 по 21 липня 2017 р. 1992,15грн. (132,81*15р.д.)

За період з 22.07.2017 року по 9 липня 2019 року середній заробіток за затримку трудової книжки враховується середній заробіток за основним місцем роботи і середній заробіток за 0,5 ставки та становить:

період з 22 липня по 31 липня 2017 року -1236,84 грн. (132,81+73,33=206,14*6)

за липень 2017 р.-4328,94грн. (206,14*21 р.д.)

за серпень 2017 р. 4535,08грн. (206,14*22 р.д.)

за вересень 2017 р. -4328,94грн. (206,14*21 р.д.)

за жовтень 2017 р. 4328,94грн. (206,14*21 р.д.)

за листопад 2017 р.-4535,08грн. (206,14*22 р.д.)

за грудень 2017 р. - 4328,94грн. (206,14*21 р.д.)

за січень 2018 р. - 4767грн. (206,14*1,1012*21 р.д.)

за лютий 2018р. 4540грн. (227*20 р.д.)

за березень 2018р.-4767грн. (227*21 р.д.)

за квітень 2018 р. - 4540грн. (227*20 р.д.)

за травень 2018 р. - 4540грн. (227*20 р.д.)

за червень 2018 р. - 4540грн. (227*20 р.д.)

за липень 2018 р. - 4994грн. (227*22 р.д.)

за серпень 2018 р.- 4994грн. (227*22 р.д.)

за вересень 2018 р.- 4540грн. (227*20 р.д.)

за жовтень 2018 р - 4994грн. (227*22 р.д.)

за листопад 2018 р-4994грн. (227*22 р.д.)

за грудень 2018 р - 4540грн. (227*20 р.д.)

за січень 2019 р 5196,87грн. (227*1,0902*21 р.д.)

за лютий 2019 р 4949,47грн. (247,47*20 р.д.)

за березень 2019 р - 4949,47грн. (247,47*20 р.д.)

за квітень 2019 р 5196,87грн. (247,47*21 р.д.)

за травень-6 серпня 2019року-16333,02грн. (247,47*66 р.д.).

ОСОБА_1 у заяві про зміну предмету позову просить суд стягнути з відповідача 41,64 грн. недоплачених коштів за лікарняними серії АГФ №743071, серії АГФ №714449 (а.с.140 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно листка непрацездатності серії АГФ №743071, ОСОБА_1 встановлена непрацездатність на період з 17 по 19 червня 2015 року, продовженням якого є листок непрацездатності серії АГФ №714449 на період з 20 по 22 червня 2015року. Згідно розрахунку лікарняного серії АГФ №743071 ОСОБА_1 його оплачено за 3 дні (17,18,19 червня 2015 року) у сумі 409,02грн., а лікарняного серії АГФ №714449 за 1 день (22 червня 2015року) у сумі 136,34грн. (а.с.102-103 т.1).

Умовою підтвердження тимчасової непрацездатності в Україні, яка надає право на допомогу з тимчасової непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є наявність належним чином оформленого лікарняного листа або іншого документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність. Порядок видачі таких документів регулюється Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року № 455. Право на отримання листка непрацездатності мають особи які, зокрема, працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання.

Порушень при видачі ОСОБА_1 вказаних лікарняних листків не встановлено, підстави для відмови у наданні застрахованій особі допомоги по тимчасовій непрацездатності у роботодавця були відсутні.

Відповідно до пунктів 4 Порядку про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, в редакції на час видачі лікарняних розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб, є останні 6 календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, у якому настав страховий випадок.

Розрахунковим для оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства та для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності є період з 1 грудня 2014року по 31 травня 2015 року.

Пунктом 14 зазначеного Порядку №1266 встановлено, що середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати (оподатковуваного доходу грошового забезпечення) з якої сплачувались страхові внески на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді.

Позивачка вважає невірно розрахованим відповідачем середньоденний заробіток визначений у розмірі 136,34грн., він становить у сумі 146,75грн., а тому вона просить стягнути недоплачені кошти у розмірі 41,64 грн. як різницю між коштами, що підлягали виплаті та виплаченими коштами за 4 дні тимчасової непрацездатності.

Із наданої письмової відповіді відповідача №803/01-15 від 31.07.2019 року вбачається, що у грудні 2014 року у ОСОБА_1 не працювала, перебувала у оплачуваній та неоплачуваній відпусках. Згідно табеля за листопад 2014 року позивачка відпрацювала повний робочий місяць. Після закриття розрахункового періоду у грудні 2014 року, було подано корегуючий табель за листопад, згідно якого проведено перерахунок заробітної плати в сторону зменшення на 884,89 грн., проведено нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності по лікарняному листку та відпускних.

Таким чином встановлено, що відраховані у грудні 2014 року кошти у розмірі 884,89 грн. стосується місяця, який не входить у розрахунковий період при нарахуванні оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, а тому їх відмінусування із доходу, отриманого ОСОБА_1 за грудень 2014 року - травень 2015 року є неправильним.

Сторонами не заперечується, що у грудні 2014 року ОСОБА_1 перебувала у відпустках, у січні 2015року за відпрацьованих 5 днів їй нараховано 695,7грн., у лютому 2015року за відпрацьованих 20 днів нараховано 2826,66грн., у березні 2015року за 21 день-2922,88грн., у квітні 2015 року за 21 день-2902,17грн., у травні 2015року за 18 днів -3126,28грн., всього за 85 відпрацьованих днів нараховано 12473,69грн., тому відповідно середньоденний заробіток становить 146,75грн.

Відповідно до п.20 зазначеного вище Порядку сума страхових виплат застрахованій особі та оплати за перші 5 днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця розраховується шляхом множення суми денної(годинної) виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної (середньогодинної) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від стажу, якщо його наявність передбачено законодавством, на кількість днів (годин), що підлягають оплаті за графіком роботи підприємства,установи, організації або за індивідуальним графіком роботи.

Таким чином за 4 дні перебування на лікарняному у червні 2015 року позивачці мало бути нараховано 587грн. (146,75х4), однак нараховано та виплачено у сумі 545,36грн. Тому позовні вимоги про стягнення 41,64грн. різниці у цих виплатах підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що по лікарняному листку серії АГА №019600, виданому ОСОБА_8 . ОСОБА_9 у листопаді 2014 року на 1 робочий день відповідач сплатив у грудні 2016 року у розмірі 154,74грн.

Компенсація провадиться відповідно до Закону № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159.

Допомога по тимчасовій непрацездатності входить до переліку грошових доходів, що підлягає компенсації (п.3 Порядку №159)

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованої, але вчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100 (п. 4 Порядку № 159). У разі якщо індекс споживчих цін наростаючим підсумком не перевищує 100 %, компенсація не нараховується.

ІСЦ для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних ІСЦ за період невиплати грошового доходу. ІСЦ у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Із суми 154,74 грн. утримується 2% єдиного внеску на лікарні,1,5% військового збору та 15% податку фізичних осіб:

єдиний внесок-154,74х0,02=3,09грн.; військовий збір-154,74х0,015=2,32грн.;

податок фізичних осіб-154,74-3,09х0,15=22,75грн., всього 28,16грн.

Таким чином компенсація нараховується на суму 126,58грн.(154,74-28,16).

Індекс споживчих цін згідно даних Держстату України у 2015 році становив 143,3%, а за період з січня по листопад 2016 року 111,4 %(100,9 х 99,6 х 101,0 х 103,5 х 100,1 х 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 х 101,8), всього за вказаний період з січня 2015року по листопад 2016 року-159,6% (1,433х1,114).

Сума компенсації становить 75,44 грн.(126,58х0,596(159,6-100=59,6:100))

Встановлено, що по лікарняних листках серії АГФ №743071, серії НОМЕР_1 №714449 виданими ОСОБА_1 у червні 2015 року на 4 робочих дні, відповідач повинен був сплатити 587грн., сплатив їх у грудні 2016 року у розмірі 545,36грн.

Із суми 587грн. утримується 2% єдиного внеску на лікарні,1,5% військового збору та 15% податку фізичних осіб:

єдиний внесок-587х0,02=11,74.;військовий збір-587х0,015=8,8грн.;

податок фізичних осіб-587-11,74х0,15=86,29грн., всього 106,83грн.

Таким чином компенсація нараховується на суму 480,17грн.(587-106,83).

Індекс споживчих цін згідно даних Держстату України за період з серпня по грудень 2015року становить 102,9%(99,2х102,3х98,7х102,0х100,7), а за період з січня по листопад 2016 року 111,4 %(100,9 х 99,6 х 101,0 х 103,5 х 100,1 х 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 х 101,8), всього за вказаний період з серпня 2015 року по листопад 2016року 114,6%(1,029х1,114).

Сума компенсації становить 70,10 грн.(480,17 х0,146(114,6-100=14,6:100).

Загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності становить 145,54грн. (75,44+70,10)

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000грн., то апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно роз`яснень, що містяться у пп. 3, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), згідно яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Також судам необхідно враховувати,що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя,обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-54цс11).

Враховуючи не припинення трудових відносин з позивачкою, не виплата всіх належних їй сум, чим останній було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у втраті душевного спокою, у зв`язку із неотриманням трудової книжки, зароблених коштів, неможливістю тривалий час працевлаштуватись та зі зміною звичного розпорядку життя, зважаючи на принцип розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 у сумі 5 000грн., вважаючи таку суму грошових коштів достатньою для компенсації моральних страждань останнього.

Вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку задоволенню не підлягають, оскільки вони не є конкретизованими, тобто позивачкою в ході розгляду справи вони не уточнені, нею не вказано кількості днів невикористаної відпуски, її періоду та суми.

Із врахуванням часткового задоволення позовних вимог та часткового задоволення апеляційної скарги позивача, відповідно до частин 1 та 13 ст.141 ЦПК України, розмір судового бору, що підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України становить 8660,9грн. (640х3=1920х150%=2880; 2880+1920=4800; 154435,9х1%= 1544,36х150% =2316,54; 1544,36+2316,54=3860,9; 3860,9+4800)

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ч.3 ст.38, ст.ст.44,117,235,237-1 КЗпП України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Законом Укрвїни «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, Порядком про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2019 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Припинити дію безстрокового трудового договору укладеного між ОСОБА_1 та Рівненським обласним клінічним лікувально-діагностичним центром імені В. Поліщука, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради з 8 листопада 2016 року за ч. 3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю.

Зобов`язати Комунальне підприємство "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

Стягнути з Комунального підприємства "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_1 без виключення сум на податки, збори та обов`язкові платежі, справляння і сплата яких є обов`язком роботодавця: вихідну допомогу у розмірі 9 603(дев`ять тисяч шістсот три)грн.72коп., середній заробіток за затримку трудової книжки за період з 8 листопада 2016 року по 6 серпня 2019 року в розмірі 143 171 (сто сорок три тисячі сто сімдесят одну)грн., посадовий оклад за 2015 рік у розмірі 1474(одна тисяча чотириста сімдесят чотири)грн., недоплачену допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 41 (сорок одна) грн.64 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності у сумі 145(сто сорок п`ять)грн.54коп., моральну шкоду у сумі 5000(п`ять тисяч )грн., всього 159 435,9грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 8660(вісім тисяч шістсот шістдесят)грн.90коп.

Стягувач: ОСОБА_1 (місцезнаходження АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Боржник: Комунальне підприємство "Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр імені Віктора Поліщука" Рівненської обласної ради (місцезнаходження м.Рівне вул.16 Липня,36, )

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 8 серпня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.