Справа № 686/7291/19
Провадження № 2/686/2839/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2019

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі судового засідання - Д`яковичу О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що вони разом з ОСОБА_10 з 1973 року проживали однією сім`єю по АДРЕСА_1 району. Вказана обставина підтверджується відповідними записами домової книжки. Їх будинок з надвірними побудовами та інше майно мало статус колгоспного двору, правовий режим якого визначався ст.ст. 120-126 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

У 1985 році с. Книжківці територіально було віднесено до меж міста Хмельницького. В зв`язку з цим на їх будинок було видано свідоцтво про право особистої власності, в якому відмічено про те, що будинок АДРЕСА_2 належить колгоспному двору, главою якого є ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

На момент смерті його частка в майні колгоспного двору становила 1/1. Ця обставина записами в домовій книзі. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як спадкоємці 1-ї черги, успадкували долю ОСОБА_10 в розмірі 1/33 частини майна кожен, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину.

Під час формування реєстру прав власності на нерухоме майно Хмельницьким БТІ в зв`язку з тим, що с. Книжківці є територією міста, власником будинку АДРЕСА_2 зареєстровано ОСОБА_2 (1/33 частка), ОСОБА_3 (1/33), ОСОБА_1 (1/33) та ОСОБА_10 (10/11), оскільки саме в таких частках видано свідоцтво на право на спадщину.

Позивачі повторно подали до державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцям першої черги відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України на весь будинок АДРЕСА_2 .

Однак, нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу відмовив видати свідоцтво про право на спадкове майно на весь будинок АДРЕСА_2 .

Пунктом 117 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, згідно домової книги житловий будинок в АДРЕСА_2 мав статус «колгоспного двору», членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (помер), ОСОБА_13 (помер), ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 (змінила місце реєстрації).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК У РСР 1963 р. (в редакції, що діяла до 1991 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Просить визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_2 у рівних частинах як спадкового майна, що належало спадкодавцеві ОСОБА_10 та складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями «Б» хлів.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 3.04.2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідачі подали до суду заяву про визнання позову.

У судове засідання позивачі, представник позивачів у судове засідання не прибули, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду, звернулись до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

У судове засідання відповідачі не прибули, звернулись до суду з заявою про розгляд справу їх відсутність, позовні вимоги визнали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом з ОСОБА_10 з 1973 року проживали однією сім`єю по АДРЕСА_1 району. Вказана обставина підтверджується відповідними записами домової книжки. Їх будинок з надвірними побудовами та інше майно мало статус колгоспного двору, правовий режим якого визначався ст.ст. 120-126 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

У 1985 році с. Книжківці територіально було віднесено до меж міста Хмельницького. В зв`язку з цим на їх будинок було видано свідоцтво про право особистої власності, в якому відмічено про те, що будинок АДРЕСА_2 належить колгоспному двору, главою якого є ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

На момент смерті ОСОБА_10 його частка в майні колгоспного двору становила 1/1, що підтверджується записами в домовій книзі. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як спадкоємці 1-ї черги, успадкували долю ОСОБА_10 в розмірі 1/33 частини майна кожен, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину.

Під час формування реєстру прав власності на нерухоме майно Хмельницьким БТІ в зв`язку з тим, що с. Книжківці є територією міста, власником будинку АДРЕСА_2 зареєстровано ОСОБА_2 (1/33 частка), ОСОБА_3 (1/33), ОСОБА_1 (1/33) та ОСОБА_10 (10/11), оскільки саме в таких частках видано свідоцтво на право на спадщину.

Позивачі повторно подали до державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцям першої черги відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України на весь будинок АДРЕСА_2 .

Нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу відмовлено видати свідоцтва про право на спадкове майно на весь будинок АДРЕСА_2 .

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент створення колгоспного двору та спадкування зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність» Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 , ст.. 120-126 ЦК УРСР та іншими нормативними актами.

Тобто свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок визнавалось як акти органів влади та самоврядування (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили.

Відповідно до ст.ст. 1216 - 1218, 1258, 1261, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 117 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі свідоцтв про право особистої власності на житловий будинок міських рад (п. 20 Інструкції).

Тобто свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок міських рад визнавались як акти органів влади та самоврядування (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від22.12.1995р.№ 20«Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Судом встановлено, що згідно домової книги житловий будинок в АДРЕСА_2 мав статус «колгоспного двору», членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (помер), ОСОБА_13 (помер), ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 (змінила місце реєстрації).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК У РСР 1963 р. (в редакції, що діяла до 1991 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Суд приходить до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_2 у рівних частинах як спадкового майна, що належало спадкодавцеві ОСОБА_10 та складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями «Б» хлів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 15, 16 ,328, ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 120 ЦК У РСР 1963 р. суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) право власності на будинок АДРЕСА_2 у рівних частинах як спадкового майна, що належало спадкодавцеві ОСОБА_10 та складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями «Б» хлів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Логінова С.М.