У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2019 Справа №2-8243/09

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Грицай К.М.

за участю секретаря судового засідання Стус К.І.

учасників справи: державного виконавця Семенчук К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Семенчук К.І. про примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС Семенчук К.І. звернулася до суду із поданням про примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_1 . В обґрунтування вимог посилається на те, що на виконанні у Тернопільського міського відділу ДВС перебуває виконавче провадження №49580041 з примусового виконання виконавчого листа № 2-8243/09, виданого 19.01.2010 р. Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «Укрінбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 452509,58 грн. та 1820 грн. судових витрат. Добровільно боржник заборгованість, яка утворилась не погашає. Виходом виконавця на місце проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , та по АДРЕСА_2 , було встановлено, що потрапити в квартири та провести виконавчі дії не можливо. Боржник згідно вимог виконавця не з`являється.

В судовому засіданні головний державний виконавець Тернопільського міського відділу ДВС Семенчук К.І. подання підтримала з мотивів, викладених в ньому та просила задоволити.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи.

На виконанні в головного державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Семенчук К.І. перебуває виконавче провадження №49580041 з примусового виконання виконавчого листа № 2-8243/09, виданого 19.01.2010 р. Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ «Укрінбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 452509,58 грн. та 1820 грн. судових витрат.

В порядку ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавцем 08.12.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено боржнику. Державним виконавцем 03.02.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника.

Керуючись ст. 48 Закон України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 10.04.2019 року здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 з метою обстеження майнового стану боржника та відібрання письмових пояснень щодо не виконання виконавчого документа, однак, на вимогу державного виконавця відчинити вхідні двері у будинок їх ніхто не відреагував, а зі слів сусіда боржник прижає рідко, не проживає.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 08.05.2019, 27.08.2019, 22.10.2019 року вчинено виклики боржника ОСОБА_1

В ході примусового виконання виконавчих проваджень, на підставі ст.18 Закону державним виконавцем 02.05.2019, 08.05.2019, 27.08.2019 року вчинено запити в реєструючи органи з метою встановлення наявності права власності на нерухоме та рухоме майно. З відповідей встановлено, що боржник не являється власником транспортних засобів, технологічних та сільськогосподарських транспортних засобів не має зареєстрованого.

В ході виконавчих дій державним виконавцем вчинено запит у відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області з метою встановлення місця проживання. З відповіді встановлено, що боржник зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

На підставі ст.18 Закону державним виконавцем вчинено запит в ТОДПІ, УПФУ з метою виявлення відкритих розрахункових рахунків в банківських установах, джерела доходів та встановлення факту отримання пенсії та чи працює боржник за цивільно-правовими договорами. За інформацією Пенсійного фонду України боржник не отримує пенсії та не працює за цивільно-правовими договорами, за інформацією Державної фіскальної служби України у боржника відсутні джерела доходів та не має відкритих рахунків у банківських установах.

Державним виконавцем 22.10.2019 року складена вимога про призначення виконавчих дій щодо перевірку майнового стану боржника, яке відбудеться 29.10.2019 року за адресою: АДРЕСА_3 Петриків АДРЕСА_1 .

Згідно акту державного виконавця від 29.10.2019 року встановлено, що на вимогу державного виконавця ніхто не з`явився, хоча про місце і час проведення виконавчих дій сторони виконавчого провадження були повідомленні. Зі слів сусідки встановлено, що боржник тривалий час не проживає за даною адресою.

Державним виконавцем 29.10.2019 року вчинено вихід за адресою: АДРЕСА_2 з метою обстеження майнового стану боржника та відібрання письмових пояснень щодо не виконання виконавчого документа. Однак, вхідні двері квартиру були зачинені, на вимогу державного виконавця відчинити їх ніхто не відреагував.

Державним виконавцем повторно вчинено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 22.11.2019 року, з метою обстеження майнового стану боржника та відібрання письмових пояснень щодо не виконання виконавчого документа. Однак, вхідні двері квартири були зачинені, на вимогу державного виконавця відчинити їх ніхто не відреагував, сусіди відмовлялися писати будь-які заяви та підписувати акт державного виконавця.

Відповідно до повідомлення ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 167 від 27.07.2017 року станом на 01.01.2013 р. Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

В силу вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до вимог ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості отримання боржником постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника. Долучені до подання акти державного виконавця не містять доказів того, що боржнику відомо про виконавче провадження та проведення виконавчих дій щодо нього.

Відтак, зазначені в поданні та актах державного виконавця від 10.04.2019 року, 29 жовтня 2019 року, від 22 листопада 2019 року факти про те, що дверей квартири по АДРЕСА_2 та будинку АДРЕСА_1 ніхто не відкривав, не можна розцінювати, як перешкоджання боржника входженню державними виконавцями у житло, з метою проведення опису належного боржнику майна.

Також, суд звертає увагу на те, що на момент звернення до суду із поданням 03.12.2019 р., державним виконавцем не підтверджено, що Ѕ частина будинку АДРЕСА_1 , будинку перебуває у його власності, оскільки повідомлення №167ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», яке підтверджує що за ОСОБА_1 зареєстровано вищевказане майно, видане 27 липня 2017 року.

Крім того, державним виконавцем встановлено, що боржник за адресою будинку по АДРЕСА_1 тривалий час не проживає, не зареєстрований та його місце знаходження не встановлено. При цьому, державний виконавець не вжив будь-яких дій щодо розшуку боржника.

З наданих суду матеріалів не встановлено, чи була у ОСОБА_1 реальна можливість виконати в добровільному порядку рішення суду чи ухилявся останній від вчинення виконавчих дій, не підтверджено факту умисного створення перешкод з боку ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій державним виконавцем суду.

Таким чином, вжиті державним виконавцем заходи щодо належного виклику боржника, повідомлення його про дату та час вчинення виконавчих дій, зокрема, щодо безперешкодного входження до житла, є недостатніми.

При цьому, державним виконавцем в поданні про примусове проникнення до житла чи володіння боржника ОСОБА_1 не конкретизовано адресу чи місце знаходження житла чи іншого володіння особи, щодо якого державний виконавець просить винести ухвалу про примусове проникнення.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

У відповідності до вимог ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Примусове проникнення до житла людини є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов`язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння.

Таким чином, при вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника суд має переконатися, що боржник злісно та свідомо перешкоджає державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій з метою опису та арешту майна, чим порушує права стягувача.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що державним виконавцем не доведено, що ним проведено усі необхідні виконавчі дії, не підтверджено факту свідомого ухилення боржника від проведення виконавчих дій за місцем його проживання, доцільності та необхідності примусового проникнення до володіння боржника ОСОБА_1 , а тому у задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Семенчук К. слід відмовити.

Керуючись ст.439 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Семенчук К. про примусове проникнення до володіння (нерухомого майна) боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), РНОКПП: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений та підписаний суддею 09 грудня 2019 року.

Головуючий суддяК. М. Грицай