Справа № 465/4488/19 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/811/3520/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року, постановлену в складі головуючого - судді Дзендзюри С.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Термобуд стандарт», при третіх особах, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівська міська рада та Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту» про визнання недійсним договору № 30/П/Т від 03.08.2018 року про використання земельної ділянки, площею 103.5 кв.м., спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів на 9 паркомісць в АДРЕСА_1 та додаткового договору від 29.12.2018 року № 1/78 П/Т,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львоваз позовом до Управління транспорту департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Термобуд стандарт», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Львівська міська рада та Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту», про визнання недійсним договору № 30/П/Т від 03.08.2018 року про використання земельної ділянки, площею 103,5 кв.м., спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів на 9 паркомісць в АДРЕСА_1 та додаткового договору від 29.12.2018 року № 1/78 П/Т.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року зазначену цивільну справу передано для розгляду до Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційні скарзі зазначає, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи. Стверджує, що позовні вимоги є немайновими та у цій справі спір про нерухоме майно відсутній. Звертає увагу на те, що згідно з адміністративним поділом АДРЕСА_1 , де знаходиться нерухоме майно належить до Сихівського району м. Львова. Посилається також на те, що позовні вимоги пред`явлені до двох відповідачів, юридичні адреси яких є АДРЕСА_2 , що належить до Франківського району м. Львова та м. Рава-Руська, Жовківський район Львівської області. Зазначає, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться у різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Вважає, що вирішення цього спору за жодних обставин не може бути передано на розгляд Личаківському районному суду м. Львова.

Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до Франківського районного суду м. Львова.

Відповідно до положень ч.2 ст.369 ЦПК України, розгляд цієї апеляційної скарги проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а тому, згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскарженої ухвали,апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частковоз таких підстав.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, площею 103,5 кв. м. знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому передав справу на розгляд до Личаківського районного суду м. Львова за місцем знаходження майна.

Однак, апеляційний суд із цими висновками Франківського районного суду м. Львова частково не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч. 1 ст. 30 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. До виключної підсудності належать зокрема позови про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; виконання договорів щодо нерухомості, розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна тощо.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Зі змісту позовної заяви встановлено, що предметом заявленого позову є вимоги, що стосуються належного користування земельною ділянкою, площею 103,5 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 , на якій розміщено об`єкт нерухомого майна і який на праві приватної власності належить позивачу (арк. спр. 2-9).

Суд апеляційної інстанції встановив, що земельна ділянка, площею 103,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на території Сихівського району м. Львова.

Таким чином, позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору № 30/П/Т від 03.08.2018 року про використання земельної ділянки, площею 103,5 кв.м., спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів на 9 паркомісць в АДРЕСА_1 та додаткового договору від 29.12.2018 року № 1/78 П/Т належить розглядати за місцезнаходженням нерухомого майна, а саме земельної ділянки, розташованої на території Сихівського району м. Львова.

Отже, суд першої інстанції, правильно вирішивши питання, що зазначена справа не підсудна Франківському районному суду м. Львова, помилково дійшов висновку про передачу цієї справи за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова.

Згідно з п.5 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Оскільки апеляційним судом встановлене порушення норм процесуального права під час вирішення питання про визначення підсудності справи, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, то в цьому випадку, відповідно до вимог частини 4 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги.

Допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права при передачі справи на розгляд іншому суду з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України, є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції в частині суду, якому належить передати за підсудністю справу за позовом ОСОБА_1 .

Керуючись п. 5 ч.1 ст.374, ст.ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року в частині визначення суду, до якого належить передати справу за підсудністю, змінити та направити справу для розгляду до Сихівського районного суду м. Львова.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.