Справа № 539/3145/19
Провадження № 2-о/539/148/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 серпня 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова С.В.

з участю секретаря - Яценко Л.І.

позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, як спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права на 1/2 частину домоволодіння, як спільного майна подружжя.

Позов мотивує тим, що 25.03.1983 року він зареєстрував з ОСОБА_1 шлюб і до теперішнього часу шлюб між ними не розірвано.

Рішенням Войнихівської сільської Ради народних депутатів від 11.08.1992 року йому - ОСОБА_1 було надано земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку.

На вказаній земельній ділянці під час перебування в шлюбі та спільного проживання з відповідачкою вони разом за спільні кошти та спільними зусиллями побудували житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Незважаючи на дані обставини, відповідачка ОСОБА_1 оформила відповідні документи про право власності на своє ім`я.

Він вважає, що вищевказане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, тобто фактично він має право на 1/2 його частину.

Позивач ОСОБА_1 прохає суд визнати, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку літ.А-1 (загальною площею 77,6 кв.м., житловою площею 53,7 кв.м.) з надвірними будівлями та спорудами: погріб літ.В., прибудова до літ.Б літ.б, сарай-гараж літ.Б, вбиральня літ.Г, огорожа №1, колодязь №2, вигрібна яма №3, що розташовані по АДРЕСА_1 . Також прохає стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали, прохають задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов визнали, щодо задоволення позову не заперечували.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи…Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень…Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи…Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях… Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.03.1983 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Міським палацом одружень м.Полтави (а.с.47).

Під час перебування сторін у шлюбі, за рішенням Войнихівської сільської Ради народних депутатів від 11.08.1992 року (а.с.52), позивачеві ОСОБА_1 надано земельну ділянку в с.Войниха за рахунок вільного земельного фонду для будівництва індивідуальних житлових будинків, на якій було збудовано за спільні кошти та спільними зусиллями подружжя Христосових домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана обставина визнається та не оспорюється відповідачкою ОСОБА_1 .

Крім цього, відповідачкою визнається і оспорюється та обставина, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Таким чином, врахувавши ті обставини, що спірне домоволодіння збудоване за час шлюбу за спільні кошти подружжя воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за сторонами права власності по 1/2 частин кожному.

Оплату судових витрат взяв на себе позивач і не прохає стягувати їх з відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 63, 69-71 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 15, 16, 257,317, 319, 321, 325, 331, 368, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, ст. ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265, 352 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання права на 1/2 частину домоволодіння, як спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області 16.10.2000 року) право власності на 1/2 частину житлового будинку літ.А-1 (загальною площею 77,6 кв.м., житловою площею 53,7 кв.м.) з надвірними будівлями та спорудами: погріб літ.В., прибудова до літ.Б літ.б, сарай-гараж літ.Б, вбиральня літ.Г, огорожа №1, колодязь №2, вигрібна яма №3, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Текст повного судового рішення виготовлено 07.08.2019 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду С.В.Гудков