Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 521/14842/16

провадження № 61-27751св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року у складі судді Мазун І. А. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г.,

Кравця Ю. І.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І. В. (далі - приватний нотаріус КМНО, приватний нотаріус), в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12 лютого 2014 року приватним нотаріусом КМНО Паракудою І. В., яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є позивач та яке передано в іпотеку ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступник ПАТ «Альфа-Банк»).

Позов мотивовано тим, що 12 лютого 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І. В. вчинила виконавчий напис, згідно з яким запропоновано звернення стягнення на нерухоме майно - жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу та переданий в іпотеку ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання траншу від 21 травня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_2

10 лютого 2014 року головним державним виконавцем першого Малиновського ВДВС Одеського міського управління юстиції Васильєвою С. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Позивач посилається на те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог законодавства, а саме: виконавчий напис вчинено за відсутності первинних документів відповідача, що підтверджують виконання умов про надання та перерахування кредитних коштів, здійснення часткового погашення заборгованості за кредитом (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, заяви на переказ готівки, зарахування коштів на відповідні рахунки (виписки з рахунків бухгалтерського обліку банків), тобто не було доведено безспірність заборгованості боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона розрахована.

Крім того, банком не направлялась письмова вимога позивачу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Також вчиненням вказаного виконавчого напису порушено права неповнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають у будинку, який є предметом іпотеки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що надані банком нотаріусу документи підтверджують безспірність та дійсну суму боргу. Висновок нотаріуса про безспірність боргу, на підставі якого він вчинив виконавчий напис, підтверджується тим фактом, що позивач сам визнає наявність боргу та не надав доказів того, що він є меншим від того, що вказаний у виконавчому написі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно встановлені обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій не враховано, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог законодавства України про бухгалтерський облік та фінансову звітність.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у оспорюваному написі, є безспірними.

Також нотаріус не з`ясував, чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив, коли було здійснено останню оплату по кредиту.

Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 284 Інструкції та пункт 1 Переліку.

Крім того, факт наявності на час вчинення оспорюваного виконавчого напису в третейському суді спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором від 21 травня 2008 року, сам по собі спростовує висновок нотаріуса про безспірність заборгованості боржника. Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15, однак судами не було надано належної оцінки вказаному факту.

Судами також не враховано, що у банку не виникло право звернення до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, оскільки позивач не отримувала письмової вимоги банку про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ «Альфа Банк», або їх виконати, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Відповідачем не доведено, що саме повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення було направлене рекомендованим листом та відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що саме лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором отримував позивач.

Таким чином, нотаріусом не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Судами не надано належної оцінки тим обставинам, що в результаті вчинення виконавчого напису було порушено права неповнолітніх дітей, які проживають у будинку, що є предметом іпотеки.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Інші учасники справи відзив на касаційну скаргу не подали.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до статті 18 ЦК Українинотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат»та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства та підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, за наведених позивачем позивачем підстав і обставин, відсутні.

Суди попередніх інстанцій, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів установили, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису ПАТ «Альфа-Банк» до заяви були долучені всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, передбачені саме Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме: розрахунок заборгованості; довідка до розрахунку заборгованості; виписка по особовим рахункам; договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Плигіною Ж. О.; додатковий договір до договору іпотеки; копія договору про надання траншу; копія графіку погашення кредитної заборгованості; копія іпотечної вимоги з доказами їх направлення іпотекодавцю та позичальнику; копія паспорта позичальника та іпотекодаввця; копія податкового номеру у ДРФО позичальника та іпотекодавця; копія довіреності представника ПАТ «Альфа-Банк».

Наданий нотаріусу розрахунок заборгованості за період з 21 грудня 2012 року по 20 січня 2014 року вказує на те, що існує заборгованість за кредитним договором на загальну суму 223 675,31 грн, з яких: за кредитом - 187 328,34 грн та за відсотками - 36 346,97грн, тобто заборгованість стягується в межах трьохрічного строку та за заявою банку, поданою нотаріусу вказана заборгованість не враховує пеню. Виконавчий напис вчинено 12 лютого 2014 року, після направлення банком 09 січня 2014 року відповідної вимоги іпотекодавцю та боржнику, тобто після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень.

При цьому, позивач не довів неправильність визначення суми заборгованості перед банком, а її посилання на те, що нотаріус повинен був витребувати виписку з позичкового рахунку позичальника - іпотекодавця, де обліковується заборгованість за кредитом, первинні документи відповідача, що підтверджують виконання умов щодо надання та перерахування кредитних коштів, здійснення часткового погашення заборгованості за кредитом (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, заяви на переказ готівки, зарахування коштів на відповідні рахунки (виписки з рахунків бухгалтерського обліку банків), є необґрунтованими, оскільки законом не передбачений обов`язок нотаріуса запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Посилання позивача на те, що сума заборгованості, вказана у вимогах про усунення порушень від 30 грудня 2013 року, та сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі нотаріуса від 12 лютого 2014 року, відрізняються, у даному випадку не мають правового значення, оскільки під час вчинення виконавчого напису банк надав нотаріусу заяву, в якій просив вчинити виконавчий напис без урахування пені за вищезазначеним кредитним договором, яка зазначена в розрахунку, що є його правом.

Установивши наведені обставини, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що за наведених вище умов у нотаріуса не було правових підстав для відмови у вчиненні виконавчого напису, ним дотримано процедуру вчинення виконавчого напису, а неправомірність його дій, на яку посилається у позові позивач, є недоведеною, спростовується встановленими у справі обставинами.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису указана відповідачем заборгованість є безспірною, що свідчить про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що на момент вчинення виконавчого напису позивач ставив під сумнів безспірність вимог ПАТ «Альфа-Банк», оскільки в третейському суді був наявний спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованими, оскільки рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 08 жовтня 2013 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 219 115,64 грн, судові витрати по сплаті третйського збору в сумі 400 грн та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-банк» пеню за договором поруки в розмірі 2376,68 грн. Разом з тим, вказане рішення набрало законної сили, оскаржене та не було виконано, що сторонами не заперечується. Наявність вказаного рішення не підтверджує оспорювання позивачем заборгованості. Інших доказів на підтвердження того, що на момент вчинення виконавчого напису позивач ставив під сумнів безспірність вимог ПАТ «Укрсоцбанк» або дійсність кредитного та іпотечного договорів, не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, нотаріус не перевірив, а суди не врахували, що у банку не виникло право на звернення до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, оскільки позивач не отримувала письмової вимоги банку про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, докази направлення на її адресу такої вимоги відсутні, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи, зокрема письмовими вимогами від 30 грудня 2013 року про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором, направлених позивачу (іпотекодавцю) та боржнику 09 січня 2014 року в порядку, передбаченому статтею 35 Закону України «Про іпотеку», у якій зазначена загальна заборгованість, яку було запропоновано погасити протягом 30 днів та одночасно попереджено, що у разі невиконання такого, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. При цьому, на підтвердження направлення вказаної вимоги (за двома адресами) банком надано реєстри поштових відправлень з відміткою поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу, що узгоджується з положеннями підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку.

Крім того, за змістом пунктом 7.7 укладеного між сторонами договору іпотеки, будь-які повідомлення, попередження, згоди та інший обмін інформацією між сторонами, що стосуються цього договору, незалежно від того, передбачені вони цим договором або ні, мають юридичну силу, якщо вони викладені письмово і направлені іншій стороні на її поштову адресу рекомендованим або цінним листом.

Доводи касаційної скарги, що вчиненням виконавчого напису порушено права неповнолітніх дітей, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи і встановленими судами обставинами, з яких вбачається, що неповнолітні діти були зареєстровані у спірному будинку у 2010-2011 роках (довідка від 29 серпня 2016 року), тобто після укладення між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» договору іпотеки від 21 травня 2008 року, що не свідчить про порушення будь-яких їх прав під час вчинення виконавчого напису щодо цього іпотечного майна.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів.

Вказані доводи касаційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська