Єдиний унікальний номер 233/4555/16-ц Номер провадження 22-ц/804/1907/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 233/4555/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2016 року (суддя Каліуш О.В.),

в с т а н о в и в :

16 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26 листопада 2003 року. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2016 року, до повноліття дитини. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 551,20 грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 07 грудня 2017 року залишено без задоволення.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду, ухваливши нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції було ухвалене за відсутності відповідача у справі, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, внаслідок чого ухвалив судове рішення, яке є необґрунтованим та незаконним. Зазначає, що весь час утримує сина та надає йому допомогу як наданням грошей так і покупкою речей. Також позивачка в 2016 році оманою отримала дозвіл на виїзд дитини за кордон України, та на даний час не має інформації про місце знаходження сина, його стан здоров`я. Також на даний час відповідач не має доходів, доглядає свою матір 1953 року народження, яка є пенсіонером.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

На підставі пункту 9 частини 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цієї редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 , крім іншого, обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою щодо розгляду справи за його відсутності та не повідомлення належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Цей довід апеляційної скарги є прийнятним, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції судові виклики і повідомлення здійснювалися у порядку, визначеному главою 7 розділу 1 Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року.

Статтею 158 ЦПК України, в редакції яка була чинна на час розгляду справи у суді першої інстанції, визначено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2016 року дана цивільна справа розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_2 та у справі постановлено заочне рішення.

Відповідно до статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто заочний розгляд справи у суді проводиться за відсутності належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи відповідача.

Проте відомості щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи 07 грудня 2016 року у матеріалах справи відсутні.

Так, за правилом частин третьої, четвертої статті 74 цього Кодексу судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (частини перша - четверта статті 76 ЦПК України в редакції 2004 року).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що повернення судової повістки за закінченням встановленого строку зберігання не є врученням судової повістки в порядку, встановленому статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року.

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка, адресована відповідачу ОСОБА_2 , була повернута за закінченням терміну зберігання (а.с.34-37).

Отже, суд розглянув справу, не повідомивши відповідача належним чином про час та місце судового засідання, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року; «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи справу по суті апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що сторони з 26 листопада 2003 року перебували в шлюбі. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2012 року шлюб між ними розірвано. За час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент розгляду справи в судах проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с.5,6,7,8).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із частиною 1 статті 181 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отже, системний аналіз норм статей 180, 181, 182 СК України з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому.

Встановивши, що у сторін є малолітня дитина, яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (що не заперечував в судовому засіданні відповідач), тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є особою працездатного віку, має дохід, інших дітей крім спільного з позивачкою сина, як і осіб, які перебувають на його утриманні не має і спроможний надавати матеріальну допомогу на належному рівні, тому апеляційний суд приходить до висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивачки, що відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її нормальному розвитку.

Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

А тому, відповідач зобов`язаний довести свої заперечення, проте матеріали справи не містять будь-яких достовірних доказів, що він не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відповідачем та його представником до апеляційної скарги будь-яких доказів на спростування доводів позову не надано, а посилання апеляційної скарги на те, що він не знає, де знаходиться дитина та не має можливості бачитись з сином, не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Апеляційним судом відхиляються і доводи апеляційної скарги щодо знаходження у відповідача на утриманні його матері, оскільки остання є пенсіонеркою і отримає пенсію.

Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення, суд апеляційної інстанції скасовує рішення і ухвалює нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2016 року, до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 551 грн.20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

О.С. Санікова

Повний текст постанови складено 08 серпня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна