Ухвала

09 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 264/4124/18

провадження № 61-14836ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у липні 2018 року Маріупольська міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просила зобов`язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, за адресою: АДРЕСА_1 , привести її у придатний для використання стан шляхом демонтажу огорожі, та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що що з 06 березня 2019 року спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було проведено перевірку дотримання відповідачами вимог земельного законодавства, якою встановлено, що вони самовільно займають та використовують земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення огорожі, що є порушенням вимог ст.ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу України.Маріупольська міська рада, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказані земельні ділянки, рішення про передачу у власність, або надання у користування відповідачу вказаних земельних ділянок за зазначеною адресою для вказаних цілей не приймалось.Вказівку про необхідність усунення порушення не виконали. Добровільно самовільно зайняті земельні ділянки відповідачі не звільняють, чим порушують права територіальної громади м. Маріуполя.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 26 червня 2019 року, у задоволенні позову Маріупольської міської ради відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

31 липня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2019 рокута постанову Донецького апеляційного суду від 26 червня 2019 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та закрити провадження по справі. Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами відсутній предмет спору.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану шляхом демонтажу огорожі.

Отже, справа № 264/4124/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 264/4124/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 квітня 2019 рокута постанову Донецького апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар