08.08.2019 Єдиний унікальний номер 205/4280/19
єдиний унікальний номер № 205/4280/19
провадження № 2/205/1988/19
08 серпня 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді - Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання - Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, -
Позивач 17.05.2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. Позов мотивований тим, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.01.2017 року приватним нотаріусом ДМНО Шатковською І.Ю. за реєстровим № 6. Вказану квартиру позивач придбав у відповідача ОСОБА_2 Однак відповідачі квартиру не звільнили та продовжують у ній проживати, чим порушують права позивача як власника квартири, чим перешкоджають йому у користуванні та розпорядженні своїм майном на власний розсуд.
Позивач просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном - квартирою АДРЕСА_1 з боку відповідачів шляхом виселення їх з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення; виселити відповідачів з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.
Позивач письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.01.2017 року приватним нотаріусом ДМНО Шатковською. І.Ю. за реєстровим № 9. Вказаний договір укладено між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , які діяли по довіреності від ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) (а.с. 11-12).
Згідно п. 3.1.5. вказаного договору передача ключів та звільнення вищевказаної квартири відбувається на момент підписання вказаного договору.
Всупереч зазначеного, відповідачі по теперішній час продовжують проживати в квартирі та добровільно не виселяються з неї.
Відповідачів знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками від 10.04.2019 року та від 24.04.2019 року (а.с. 18, 20).
Так, з матеріалів справи вбачається, що із переходом права власності на квартиру до позивача право користуватись квартирою для відповідачів припинилось.
Позивач як новий власник спірної квартири, дозволу на вселення відповідачів не надавав, при цьому, категорично заперечуючи проти їх проживання в квартирі. Добровільно виселитися із квартири відповідачі відмовляються.
Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР слід дійти до висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16.11.2016 року.
У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.
Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку про захист порушеного права власності позивача шляхом усунення йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів з неї без надання їм іншого житлового приміщення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с. 7) рівними частками покладається на відповідачів.
На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15-16, 29, 317, 319, 321, 379, 382-383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, ст. ст. 4, 12-13, 82, 141, 223, 258-259, 263-266, 280, 282-284, 289, 354 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 17.08.2011 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області) з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 17.08.2011 року Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області) з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути рівними частками з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 08 серпня 2019 року.
Суддя Н.В. Басова