Номер провадження: 22-ц/813/4809/19
Номер справи місцевого суду: 523/8867/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Громік Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Зарецького Іллі Геннадійовича та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2016 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсним кредитний договір від 14 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та додаткову угоду №1 від 20 вересня 2011 року до вказаного договору; визнати недійсним договір поруки від 14 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»; визнати недійсним договір іпотеки від 14 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»; стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь позивача грошові кошти у розмірі 21406,23 грн та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 14 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі начальника Центрального відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Новосельської Вікторії Іванівни, що діє на підставі довіреності від 25 грудня 2006 року, зареєстрованої в реєстрі за № 9016 та в особі головного економіста відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Педос Ірини Олександрівни , що діє на підставі довіреності від 29 січня 2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 260 та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0034/8281962, відповідно до якого банк зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 103020,00 грн строком на 120 місяців по 17 вересня 2017 року зі сплатою процентів у розмірі 13,5 % річних. 20 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 14 вересня 2007 року, яким були внесені зміни до п.1.2. кредитного договору та збільшено строк дії кредиту на 120 місяців до 14 вересня 2027 року. В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, 14 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, а також договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № У-359. Позивач також вважав недійсним в цілому укладений 14 вересня 2007 року кредитний договір через наступні обставини, по-перше, вищевказані службовці банку не мали прав на підписання зазначеного кредитного договору від імені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,оскільки право підпису документів від імені банку має лише Голова правління, інші особи мають право підпису лише на підставі довіреності від імені банку виданої Головою правління, або особами, що діють від імені банку на підставі довіреності з правом передоручення; по-друге, частину кредиту у сумі 98020,00 грн, із 103020,00 грн, позивач не отримав, про що свідчить відсутність підпису позивача у заяві на видачу готівки № 1179/675-8 від 17 вересня 2007 року, яка видана датою пізніше від дати укладення кредитного договору, та висновок експертів № 20/011/1027/4, згідно якого відсутнє документальне підтвердження видачі кредиту у сумі 98020,00 грн, у сумі 89900,00 грн, а також неможливо обґрунтувати використання банком поточного рахунку для зарахування та сплати грошових коштів, оскільки відсутній первинний документ банку - меморіальний ордер щодо видачі кредитних коштів у розмірі 103000,00 грн та відсутня заява на відкриття поточного рахунку позичальнику і договір банківського рахунку, укладеного між банком та позивачем; по-третє, положення одних умов кредитного договору, передбачені у додатку №1 до кредитного договору, суперечать іншим умовам кредитного договору, а саме п.1.1. кредитного договору та умовам додатку №2 - графіку погашення кредиту, які є невід`ємною частиною кредитного договору, щодо валюти кредиту, також, умови п.1.3. кредитного договору та розрахунок щомісячних платежів визначений додатком №2 - графік погашення кредиту, мають двозначність суттєвих умов договору щодо визначення розміру щомісячних платежів позичальника за кредитним договором та не надає можливості позивачу визначитись із істотними умовами договору щодо сум повернення кредиту (т.1, а.с. 1-13).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, було вирішено задовольнити частково. Зокрема суд вирішив визнати недійсним кредитний договір № 014/0034/8281962 від 14 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та додаткову угоду № 1 від 20 вересня 2011 року; стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь позивача грошові кошти у сумі 34794,52 грн та судові витрати, а саме витрати на проведення судової економічної експертизи у розмірі 14880,00 грн, витрати на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. В решті позовних вимог вирішено відмовити (т.4, а.с. 53-71).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 29 березня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити оскаржуване рішення в частині відхилення обґрунтувань позивача про підписання кредитного договору зі сторони банку не уповноваженими особами, та у частині обґрунтувань позивача про неотримання частини кредиту у розмірі 98020,00 грн із 103000,00 грн, та визнати такі обставини. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки діям відповідача стосовно ненадання до суду витребуваних доказів на підтвердження повноважень осіб підписантів від імені Банку, також не було надано фактичної оціни і доводам позивача, у зв`язку з чим, не було наведено судом доказів, які б спростовували можливість визнання відсутності у підписантів договору від імені Банку необхідного обсягу повноважень. Також апелянт зазначає, що доказом на підтвердження здійснення Банком операції із видачі кредитних коштів є лише касові документи виготовлені та оформлені відповідно з нормативно-правовими актами Національного банку з організації касової роботи в банках України, а саме відповідати вимогам п.4.10. та п.4.11. Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженою Постановою НБУ від 18.06.2003 року № 254, яким обов`язково передбачено особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції, та є єдиним документом, який підтверджує факт здійснення банківської операції із готівкою. У зв`язку з чим, суд дійшов до неправильних висновків стосовно того, що факт відсутності підпису позивача у заяві на видачу готівки № 1179/675-8 від 17.09.2007 року, яка видана датою пізніше від дати укладення договору, можна прийняти до уваги лише як порушення працівниками банку «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої постановою правління НБУ від 14.08.2003 року №337. Крім того, представник апелянта просить поновити строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з тим, що копію повного тексту оскаржуваного рішення було отримано апелянтом лише 28 лютого 2019 року (а.с.106-114).

Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Дрішлюка А.І. від 05.04.2019 року було поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито провадження за апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

20 березня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Зарецького І.Г. на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року, в якій він просить суд оскаржуване рішення скасувати частково та ухвалити у частині визнання недійсним кредитного договору від 14 вересня 2007 року та додаткової угоди №1 до вказаного договору, нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» було виконано всі зобов`язання по кредитному договору від 14 вересня 2007 року у повному обсязі, було надано ОСОБА_1 кредит у розмірі 103020,00 грн, що підтверджується відповідними документами (розрахунками заборгованості, виписками по рахункам тощо). Окрім того в наданому Банком розрахунку заборгованості та виписках по особовим рахункам ОСОБА_1 , відображено операцію по завантаженню суми кредитних коштів у розмірі 103020,00 грн, видачі коштів та сум фактичних погашень за кредитним договором, що підтверджує факт користування кредитними коштами та наявності відповідної заборгованості по кредиту; також відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_1 , 14 вересня 2007 року з позичкового рахунку № НОМЕР_1 було завантажено позику на поточний рахунок позичальника НОМЕР_2 у розмірі 103020,00 грн. Також апелянт зазначає, що твердження ОСОБА_1 про несправедливість умов укладення та виконання договору, у тому числі щодо сплати єдиноразової комісії є безпідставним, адже відповідно до переліку комісій банку, що є додатком №3 та сукупної вартості кредиту, що є додатком №2 до кредитного договору вбачається перелік комісій та тарифів, діючих на дату укладання правочину, та позичальник своїм підписом під відповідними додатками засвідчив свою згоду з даними тарифами та комісіями, а також, своїм підписом засвідчив, що всі ризики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких він виходив при укладанні кредитного договору, та інших похідних від кредитного договору, останній приймає на себе та такі обставини не слугують підставою для зміни або розірвання кредитного договору, договорів забезпечення, а також підставою для невиконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань. Щодо технічної помилки у графіку надання кредиту, що є додатком №1 до кредитного договору, а саме, визначено валюту кредиту - долари США, а суму кредиту 103020,00 грн, апелянт зазначає, що допущена помилка не має істотного значення та не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, зважаючи на умови, визначені у пунктах кредитного договору, додатковій угоді до кредитного договору, подальшого виконання зобов`язань позичальника у національній валюті України, та позивачем, у свою чергу, не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог з даного приводу (т.4, а.с.99).

Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Дрішлюка А.І. від 23.04.2019 року, після усунення недоліків, було відкрито провадження за апеляційною скаргою представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Зарецького І.Г.

29.05.2019 року від ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому позивач просив відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 07.11.2019 року третя особа ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просили її задовольнити.Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Зарецького І.Г. підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не повідомив позивача про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, що передбачено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), то фактично дані обставини свідчать, що позивач уклав договір з прихованням від нього суттєвих умов договору, що суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним в цілому. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору. Щодо визнання недійсними договору поруки та іпотечного договору суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не є стороною за даними договорами, то його права не порушені, а тому вирішив відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог.

Апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Зарецького І.Г. і відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 14.09.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», в особі начальника Центрального відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Новосельської Вікторії Іванівни, що діє на підставі довіреності від 25.12.2006 року, зареєстрованої в реєстрі за № 9016, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М., та в особі головного економіста відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Педос Ірини Олександрівни, що діє на підставі довіреності від 29.01.2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 260, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М. правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0034/8281962, за умовами якого Банк зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 103 020,00 гривень, який надається строком на 120 місяців по 17.09.2017 року зі сплатою процентів у розмірі 13,5 % річних (далі - Кредитний договір) (т. 1, а.с. 62-65).

14.09.2007 року в забезпечення повного та належного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за умовами кредитного договору № 014/0034/8281962, між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 014/0034/8281 (т. 1, а.с. 79).. Того ж дня між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чепелєвою Т.В., та зареєстрованим в реєстрі за №У-359, предметом якого стала (т. 1, а.с. 80-82).

20.09.2011 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору від 14.09.2007 року, яким були внесені зміни до п. 1.2. Кредитного договору та збільшено строк дії кредиту на 120 місяців до 14.09.2027 року (т. 1, а.с. 70-72). 20.09.2011 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір про зміни до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В., 14.09.2007 за реєстровим № У-359, якою були внесені зміни до п. 1.1 статті 1, статі 5 Іпотечного договору (т. 1, а.с. 83).

В матеріалах справи, серед іншого міститься заява ОСОБА_1 № 15-79/22-502 від 13.09.2007 року на отримання кредиту в сумі 103020 грн строком на 120 місяців під 16 % (т. 1, а.с. 151); заява на видачу готівки № R79/675-8 від 17 вересня 2007 року на суму 89900 грн, отримувач ОСОБА_1 , видача кредиту за договором № 014/0034/82/81962 (не підписана) (т. 1, а.с. 155, 181); попередження та претензія-вимога щодо погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 8 469,34 грн, яку 04.07.2008 року Банк надіслав ОСОБА_1 ; претензія-вимога щодо погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 105666,69 грн, яку 16.06.2009 року Банк надіслав ОСОБА_1 , а також претензія про порушення забезпеченого порукою зобов`язання, надіслана Банком ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 172, 173, 174-175, 176). Також в матеріалах справи містяться квитанції щодо сплати ОСОБА_1 заборгованості за спірним кредитним договором за період з листопада 2008 року по січень 2016 року (т. 1, а.с. 184-242).

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції за заявою сторони позивача була призначена комісійна судова економічна експертиза в справі. За результатами експертного дослідження 24.11.2017 року був складений Висновок № 20/011/1027/4 комісійної судово-економічної експертизи, результати якого враховані під час розгляду справи судом першої інстанції (т. 3, а.с. 120-143). Крім іншого в матеріалах справи міститься пояснення ОСОБА_1 від 12.08.2008 року, в яких він зазначив, що являється клієнтом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та отримав в Банку вересні 2007 року кредит в сумі 103020 грн. На момент написання заяви за кредитом утворилась заборгованість в зв`язку з хворобою брата та дитини, які потребували вкладень. Пояснення складені власноруч ОСОБА_1 та підписані ним (т. 3, а.с. 235).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1055 ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)(ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією з загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, цивільне законодавство встановлює свободу сторін на укладення договору, що означає, що сторони, діючи на власний розсуд та вільному волевиявленні, мають право узгодити та затвердити основні умови договору, які є обов`язковими для виконання сторонами. Добросовісність сторін щодо укладення та виконання договору, так само як і правомірність правочину (ст. 204 ЦК України) презюмується, якщо інше не було встановлено в передбаченому законом порядку. Сторони, укладаючи договір, мають можливість узгодити всі основні умови договору шляхом досягнення відповідних домовленостей щодо предмету договору, в тому числі висловити заперечення стосовно певних умов та дійти згоди щодо їх зміни.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо хибності посилань позивача на те, що він не отримував кредитні кошти, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, зокрема вище зазначеними квитанціями про перерахування коштів на погашення кредитної заборгованості, поясненнями позивача від 12.08.2008 року, якими він особисто підтвердив отримання кредитних коштів та наявності заборгованості тощо. Вказане свідчить про те, що позивач був достеменно обізнаний про існування кредитного договору, отримав кредитні кошти та, відповідно, здійснював погашення заборгованості. Крім того, згідно судово-економічної експертизи № 20/011/1027/4, загальний розмір сплачених коштів на користь банку за кредитним договором становить 137 814,52 грн (за даними виписок банку). При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що з моменту укладення кредитного договору (14.09.2007 року) та до 23.06.2016 року, тобто протягом майже дев`яти років, ані позичальник, ані його поручитель не зверталися до суду з відповідними вимогами щодо визнання недійсними або розірвання кредитного договору та інших договорів, укладених в його забезпечення. Відтак, відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відхиляються, а апеляційна скарга представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у відповідній частині підлягає задоволенню.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо того, що правила погашення заборгованості за кредитним договором, які встановлені п. 3.4. Кредитного договору не суперечать чинному законодавству, адже положеннями частин 1 ст. 534 ЦК України передбачено, що в разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу). А та обставина, що між Банком та позивачем не було укладено договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку сам по собі не впливає на дійсність договору, однак свідчить про порушення здійснення банківської діяльності, згідно вимог НБУ.

Одночасно апеляційний суд зауважує, що відповідно п. 2.3. Додаткової угоди № 1 від 20.09.2011 року сторони домовилися про збільшення кредиту на суму заборгованості за процентами без видачі додаткових коштів на їх погашення. За змістом вказаного пункту фактично відбулось включення суми заборгованості до основного кредиту та збільшився термін повернення кредиту. Тобто сторони уклали вказану додаткову угоду з метою реструктуризації наявної заборгованості у позивача, а тому зазначені умови договору лише сприяли уникнення можливих негативних наслідків для позичальника. Отже доводи апелянта ОСОБА_1 у відповідній частині відхиляються.

Щодо укладення кредитного договору від імені Банку неуповноваженими службовцями. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Тобто, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право (постанова Верховного Суду від 10.09.2018 року, справа № 456/2848/17). Тобто право на захист свого цивільного права особа набуває у випадку виникнення реального порушення її прав з боку інших осіб. Разом з тим, за обставинами даної справи посилання на те, що кредитний договір був укладений службовцями Банку, які не мали на це права, не свідчать про наявність реального порушення прав позичальника, який в момент укладення кредитного договору бажав настання відповідних наслідків, передбачених умовами договору, що підтвердив його підписанням. При цьому апеляційний суд враховує, що відповідач не звертався з відповідними вимогами щодо визнання недійсним договору за вказаними підставами, а навпаки в процесі розгляду справи підтвердив відсутність сумнівів та наявність повноважень співробітників Банку на укладення такого роду договорів, вказавши на те, що в спірному кредитному договорі вказано, що співробітники діють від імені Банку та на підставі нотаріальної довіреності. За таких обставин доводи представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у відповідній частині приймаються апеляційним судом.

Щодо посилань стосовно зазначення в Додатку № 1 валюти кредиту - долар США, а в Додатку № 2 - гривня апеляційний суд оцінює вказане як технічну помилку, негативний вплив якої на зобов`язання позивача в сукупності на визначення та розрахунок заборгованості в процесі розгляду справи стороною позивача доведено не було.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на те, що кредитором були допущені порушення, зокрема, щодо доведення до відома позичальника схеми погашення кредитної заборгованості (ануїтентні чи стандартні платежі, що було встановлено висновком експерта від 24.11.2017 року), стягнення з позичальника комісії за оформлення кредиту у розмірі 2020 грн (що не відповідає п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 та рішенню Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011), не узгодження належним чином та відповідно до умов договору реальної процентної ставки, абсолютного подорожчання кредиту, сукупної вартості кредиту та розмір страхових платежів (що підтверджується Висновком комісійної судово-економічної експертизи № 20/011/1027/4 від 24.11.2017 року).

Вказане в сукупності свідчить про наявність порушень кредитором положень законодавства, яке регулює захист прав споживачів (ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, на час виникнення спірних правовідносин, положенням якої кореспондує ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» в діючій редакції). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Відтак, з огляду на вище наведене, позичальник має право на звернення до суду за захистом порушених цивільних прав. Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що заниження банком реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання недійсними оспорюваних правочинів. Крім того, при використанні плаваючої процентної ставки за кредитом неможливо з точністю встановити наперед показники реальної відсоткової ставки та абсолютного подорожчання кредиту (постанова Верховного Суду від 21.03.2018 року, справа № 405/2823/15-ц). При цьому, необхідно враховувати, що наведені вище підстави як окремо так і в сукупності, які свідчать про наявність порушень з боку кредитора, за наявності інших встановлених обставин справи, які безпосередньо обумовлюють специфіку правовідносин сторін та особливість обставин конкретно взятої справи не можуть бути підставою для визнання недійсним кредитного договору в цілому, а можуть лише свідчити про недійсність окремих його частин, вимоги щодо чого, однак не заявлялись позивачем в процесі розгляду справи.

Отже, доводи апеляційної скарги представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» знайшли своє часткове підтвердження, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження та не спростували висновків суду першої інстанції. Інших доводів апеляційні скарги не містять.

Таким чином, враховуючи вище наведене, положення цивільного законодавства, роз`яснення судів вищої інстанції, зважаючи на специфіку правовідносин та обставин даної справи, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відмовляє в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог і ухвалює нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Зарецького Іллі Геннадійовича- задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року скасувати в частині. задоволення позовних вимог. В скасованій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 17 грудня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

07.11.2019 року м. Одеса