Дата документу 06.08.2019 Справа № 334/844/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/844/16-ц
Провадження №22-ц/807/2343/19
Головуючий в 1-й інстанції Добрєва М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарКулабухова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року, ухвалене в м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором депозитного вкладу,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнила, до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором депозитного вкладу. В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначила, що 02 грудня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір «вклад «Депозит плюс» №SAMDNWFD000 щодо розміщення депозитного вкладу на суму 95 000 грн. на строк 6 місяців по 02.06.2014 року включно, із нарахуванням відсотків за ставкою 16 (шістнадцять) відсотків річних. 02 грудня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору №SAMDNWFD000 щодо збільшення відсоткової ставки за цим вкладом на 2 (два) відсотки річних. На протязі січня - квітня 2014 року вона здійснила покупки товарів на загальну суму 4216,44 грн. Починаючи з травня 2014 року вона неодноразово зверталась до Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням повернути їй депозит, але працівники банку їй відмовили, повідомивши про труднощі банку щодо видачі готівкових грошових коштів. Після спливу строку договору вона також неодноразово зверталась до банку з вимогою повернути суму внеску та нараховані за користування ним проценти, але їй було відмовлено у поверненні суми внеску та процентів. Вважає, що банк продовжує користуватися її грошовими коштами в розмірі 95 000,00 грн., то до такого користування мають застосовуватися положення депозитного договору, зокрема у визначенні річної відсоткової ставки на суму депозиту. На її думку сума грошових коштів, що підлягають сплаті їй банком складається з основної суми боргу - 95000,00 грн., відсотків за користування депозитом - 53 501,92 грн., що за виключенням використаної нею суми (4 216,44 грн.), становить заборгованість по процентах по депозиту в сумі 49 285,48 грн., а також 3% річних 7730,14 грн. та інфляційні втрати 77981,05 грн. На підставі зазначеного просила стягнути на її користь суму внеску (депозиту) - 95 000 грн., а також 18% річних за вкладом 49 285,48 грн., 3% річних 7 730,14 грн., інфляційні втрати 77981,05 грн., всього 229996,67 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1378 грн. та судовий збір в розмірі 2299,96 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму внеску - 95 000,00 грн., 18% річних за Договором - 49 285,48 грн., 3% річних - 7 730,14 грн. інфляційні витрати - 65312,45грн., а всього 217328 гривень 07 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму понесених нею витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 1378 гривень 00 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2173 гривні 28 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунку в банку та невиконання банком взятих на себе зобов`язань за договором депозитного вкладу. Надані позивачем договір банківського вкладу та платіжне доручення про внесення грошових коштів на рахунки є неналежними та недопустимими доказами, які не підтверджують факт укладення договору банківського вкладу. Також зазначено, що позивачем не доведено факт знаходження спірних коштів на рахунку у банку. Судом не перевірено та не встановлено правильності нарахування процентів за договором банківського вкладу, зокрема щодо процентних ставок, які діяли в період чинності договору та після закінчення строку, на який він був укладений. У рішенні не зазначено, за який період стягнуто проценти за договором банківського вкладу і три проценти річних. Також Банк зазначає, що судом не було взято до уваги, що позивач надав розрахунок суми інфляційних витрат за чотири роки та не доведено належними доказами витрати на правову допомогу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приват Банк» у відділенні за адресою: вул. Васильєва, буд. 19, м. Ялта, АРК Крим укладено договір «вклад «Депозит Плюс» №SAMDNWFD000 щодо розміщення депозитного вкладу на суму 95000,00грн. на строк шість місяців по 02.06.2014 року включно, на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 16% річних, період нарахування відсотків за вкладом 1 місяць, рахунок/карта для зарахування відсотків № НОМЕР_1 .

02 грудня 2013 року між позивачем, як вкладником, і відповідачем підписано додаткову угоду до договору №SAMDNWFD000, щодо збільшення відсоткової ставки за цим вкладом на 2 відсотки річних.

Відповідно до умов договору позивач передала, а відповідач прийняв на особовий рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 95000,00грн. на умовах договору. Зазначені кошти були внесені на депозитний рахунок шляхом готівкового внесення коштів у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк».

На протязі січня - квітня 2014 року позивач, використовуючи відсотки, нараховані за користування внеском на пластикові карти «Depozit card» і «Бонус плюс», здійснила покупки товарів на загальну суму 4216,44 грн.

З травня 2014 року позивач на підставі п. 5 договору зверталась до Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням повернути їй депозит, але працівники банку їй відмовили, повідомивши про труднощі банку щодо видачі готівкових грошових коштів, і обмежились лише наданням довідки від 02 травня 2014 року № 44041210 щодо наявності рахунків позивача у банку і сум грошових коштів на цих рахунках.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в частині стягнення заборгованості з основної суми боргу, відсотків за користування депозитом за виключенням використаної позивачем суми, 3% річних, інфляційних втрат за фактичну кількість днів користування внеском та судові витрати.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми договору банківського вкладу та визначають наслідки недодержання письмової форми такого договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України (НБУ) від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом; іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо(пункт 1.10).

У пункті 10.1 Інструкції № 492 передбачається порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

У пункті 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час її виконання), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-109цс17.

Позивачем на підтвердження факту укладення договору банківського вкладу було надано ксерокопії заяв «вклад «Депозит Плюс» №SAMDNWFD000 від 02 грудня 2013 року, додаткової угоди до цього договору та квитанцію від 02 лютого 2013 року про внесення спірних коштів в розмірі 95 000,00 грн з усіма необхідними реквізитами, а тому встановленим є факт дотримання сторонами письмової форми договору та наявності між сторонами цивільних відносин, що виникли унаслідок укладення договору банківського вкладу.

Доказів повернення позивачу вкладу (депозиту) в розмірі 95 000,00 грн. Банк до суду не надав.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення спірних договорів та невиконання банком їх умов щодо повернення коштів за вкладами після закінчення строку їх дії, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено знаходження коштів на відповідних рахунках у банку, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано суду доказів про відсутність коштів, які розміщенні на відповідних рахунках, тобто не спростовано зазначених вище обставини.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення процентів за договором банківського вкладу, інфляційних витрат та трьох процентів річних, то слід зазначити наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Верховний Суд України у постановах № 6-338цс16 від 11 травня 2016 року, № 6-36цс15 від 10 червня 2015 року, № 6-302цс16 від 27 квітня 2016 року висловив правовий висновок що закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Умови договорів банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

Сторонами 02 грудня 2013 року було укладено договір банківського вкладу на строк 6 місяців, тобто до 02 червня 2014 року.

У пункті 3 договору банківського вкладу «Депозит плюс» вказано, що після закінчення строку вкладу Ви не заявили Банку про бажання повернути свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неоднократно без Вашої явки в Банк.

У пункті 6 цього договору зазначено, якщо Ви вимагаєте розірвати договір, а строк вкладу ще не закінчився, Вам повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються по зменшеній процентній ставці (а. с. 11-а).

Тобто вказаним договором було передбачено його автоматичну пролонгацію на той же самий строк, до того часу поки вкладник не розірве цей договір.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач починаючи з травня 2014 року неодноразово зверталася у відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення її вкладу, 15 та 25 вересня 2015 року подавала до Банку письмові заяви про видачу вкладу та нарахованих відсотків по ньому в повному обсязі, однак в матеріалах справи наявна лише остання її вимога про повернення цих коштів від 25 вересня 2015 року (а. с. 21).

В ході апеляційного розгляду сторони зазначили, що ні у позивачки ні у банку інші письмові заяви про видачу вкладу датовані раніше відсутні.

Отже, закінчення строку дії договору банківського вкладу, або розірвання договору банківського вкладу на вимогу однієї із сторін, в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Таким чином суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що відсотки за користування спірними коштами було розраховано позивачем за процентною ставкою 18 % поза межами строку дії цього договору.

Строк дії договору обрахується з урахуванням вимоги про повернення коштів від 25 вересня 2015 року+2 дні (про що вказав банк) після отримання вказаної вимоги, з 02 грудня 2013 року по 27 вересня 2015 року, і становить 665 днів.

Саме за цей період підлягає стягненню 18 % річних за договором, а саме 95000 грн.*18%*665 днів/365 днів = 31154,79 грн. 4216,44 грн.(використана сума відсотків) =26938,35 грн.

Згідно з частиною другою ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Банк у своїх письмових поясненнях зазначив, що відповідно до Наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» №7 від 05.01.2004 року, затвердженого головою Правління Банку була встановлена відсоткова ставка по вкладам «На вимогу» у розмірі 1% річних.

Таким чином, відсотки за користування вкладом за період з 28 вересня 2015 року по 18 січня 2017 року (до вказаної дати обраховані позовні вимоги) складають 95000,00 грн.*477 днів*1%/365 днів = 1241,50 грн.

Разом сума відсотків з 02 грудня 2013 року по 18 січня 2017 року складає 26938,35грн.+1241,50грн.=28179,85 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3 % річних за період з 03.06.2014 року по 18.01.2017 року на суму заборгованості за вкладом 95000,00 грн.складають 7496,00 грн.

Інфляційні витрати за фактичну кількість днів користування внеском, відповідно до розрахунку суду складають 65312,45грн. (сума боргу * загальний індекс інфляції - сума боргу, за період з 03.06.2014р. по 18.01.2017р.)

95000,00 * 113,04 - 95000,00 = 12388,00грн.

95000,00 * 143,31 - 95000,00 = 41144,45грн.

95000,00 * 112,4 - 95000,00 = 11780,00грн.

12388,00 +41144,45+11780,00 = 65312,45грн.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру відсотків за договором та 3% річних.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу недоведеності стягнутої суми витрат на правову допомогу, то слід зазначити, що вказані витрати підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, а самеквитанцією до приходно-касового ордеру № 9 від 08 лютого 2016 року та відповідним розрахунком витрат на правову допомогу від 08 лютого 2016 року, а тому обґрунтовано стягнуті судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.13 вказаної статті, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення суду, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки судом апеляційної інстанції змінено суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, відповідно підлягає зміні розмір судових витрат. Так, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1959 грн. 79 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року у цій справі змінити в частині визначення розміру відсотків за договором та 3% річних стягнувши з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 відсотки за договором замість 49 285,48 грн. у вірному розмірі з 02 грудня 2013 року по 27 вересня 2015 року як 18 % річних у сумі 26 938,35 грн., з 28 вересня 2015 року по 18 січня 2017 року як 1 % річних у сумі 1241,50 грн.; а також замість 3% річних у сумі 7 730,14 грн. стягнути вірну суму3 % річних 7496,00 грн. в зв`язку з чим змінити і загальну суму стягнення з 217 328,07 грн. на вірну - 195 988 гривень 30 копійок та відповідно суму судового збору, що підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави змінити з 2173 гривні 28 коп. на 1959 гривен 79 коп.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 09 серпня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков