Єдиний унікальний номер 219/7612/18 Номер провадження 22-ц/804/1786/19

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року

м. Бахмут

справа № 219/7612/18

провадження № 22-ц/804/1786/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Будулуци М.С., Корчистої О.І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 219/7612/18 за позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2019 року (суддя Медінцева Н.М.), ухваленого в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2019 року, повне судове рішення складено 02 травня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В липні 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 23 травня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R1B від 23 травня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 165 780 грн. 00 коп. зі строком повернення кредитних коштів до 23 травня 2020 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних (п. 3.3.1 кредитного договору). Надання кредитних коштів відповідачу підтверджується меморіальним ордером № 28054 від 23 травня 2013 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання було укладено договір застави, відповідно до якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, тип легковий хетчбек, 2012 року випуску, колір червоний, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР № 1 м. Донецька УДАЇ ГУМВС в Донецькій області 23 травня 2013 року. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув право нового кредитора до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами від 22 червня 2015 року № 220615нв, сума заборгованості по божнику станом на 22 червня 2015 року складає 191 907 грн. 37 коп. Зазначає, що незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тобто, оскільки умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 22 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (84 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Посилається на те, що оскільки відповідач перестав виконувати умови договору з 22 вересня 2014 року, а договір визначає строк кредитування протягом 84 місяців, тобто до 23 травня 2020 року, отже в межах строку позовної давності позивач набув право звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2018 року. Вважає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь частину заборгованості за кредитним договором № R1B від 23 травня 2013 року у розмірі 102 855,79 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту за період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2018 року, яка складає 71 049,17 грн., а також індекс інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, що станом на 30 червня 2018 року становить 31 806,62 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача суму витрат на судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2019 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 задоволено: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № R1B від 23 травня 2013 року у розмірі 102 855,79 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 71 049,17 грн.; індексу інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, що станом на 30 червня 2018 року становить 31 806,62 грн.: 3% річних у розмірі 6 394,00 грн. та інфляційне збільшення боргу у розмірі 25 412,62 грн., а також 1 762,00 грн. - судового збору.

Судове рішення мотивоване тим, що у порушення умов договору та норм закону відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідач ОСОБА_1 не проводив погашення кредитної заборгованості ні ПАТ «ВТБ Банк», ні ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Тому наявні підстави для стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором з урахуванням нарахованих відсотків, а також стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд дійшов висновку, що строк позовної давності не сплинув, а дотриманий позивачем при зверненні до суду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду - відповідач ОСОБА_1 , посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволені позову у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції не звернув уваги на положення ст. 517 ЦК України, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні та на ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був попереджений письмово про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Тому підстави для задоволення позову відсутні. Також судом не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності на застосування якого він наполягав.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Представником позивача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» надано письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому погоджуючись з висновками суду першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

23 травня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було укладено кредитний договір № R1B від 23 травня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 165 780 грн. 00 коп. зі строком повернення кредитних коштів (строк кредитування) до 23 травня 2020 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення згідно з відповідними підпунктами п. 3.3 цього договору (п.п. 3.1, 3.2, 3.3.1 кредитного договору) (а.с. 110).

Згідно з п. 9.10 кредитного договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з цим договором у повному обсязі (а.с. 118). Тобто, сторони погодили суму і валюту кредиту, строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання та строк дії договору.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 165 780 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 28054 від 23 травня 2013 року, виданим у ПАТ «ВТБ Банк» (а.с. 11).

Згідно з п.п. 3.4-3.6 кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 22 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до 23 травня 2020 року) на транзитний рахунок № НОМЕР_4 у відділенні «Олімпійське» ПАТ «ВТБ Банк» (а.с. 111).

Відповідно до п. 5.3.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом (та щомісячну комісійну винагороду) у повному обсязі, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені кредитним договором.

Виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором забезпечується заставою транспортного засобу автомобіль марки NISSAN, модель JUKE, тип легковий хетчбек, 2012 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить заставодавцю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР № 1 м. Донецька УДАЇ ГУМВС в Донецькій області 23 травня 2013 року (п.3.8 кредитного договору).

При укладенні кредитного договору відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений з графіком повернення кредиту і сплати процентів та розрахунком вартості супутніх послуг, про що свідчить його підпис на вказаному документі (а.с. 10, 108-109).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статі 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дана справа підпадає під категорію справ, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що у порушення умов договору та норм закону відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 102 855, 79 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту за період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2018 року, яка складає 71 049,17 грн., а також індекс інфляції та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, що станом на 30 червня 2018 року становить 31 806,62 грн. Суд дійшов висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідач не проводив погашення кредитної заборгованості ні ПАТ «ВТБ Банк», ні ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Тобто наявні підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором з урахуванням нарахованих відсотків, а також стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд дійшов висновку, що строк позовної давності не сплинув, а дотриманий позивачем при зверненні до суду.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом першої інстанції вірно визначено, що у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за договором укладеним з відповідачем станом на 30 червня 2018 року становить 102 855,79 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту за період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2018 року складає - 71 049,17 грн., індекс інфляції та 3% річних станом на 30 червня 2018 року становить 31 806,62 грн.,

Згідно п. 4.10. Кредитного Договору, за наявності прострочення виконання зобов`язань Позичальником (Відповідачем) за Договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування витрат та збитків Банку, пов`язаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього Договору.

22 червня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до п. 2.1. якого, Первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.16 18).

З Акту приймання-передачі Документації до Договору про відступлення права вимоги за фінансовими кредитами № 220615нв від 22 червня 2015 року убачається, що на виконання п. 5.2 вищезазначеного договору укладеного між новим кредитором та первісним кредитором, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв кредитну справу № R1B від 23 травня 2013 року ОСОБА_1 (а.с.19).

З матеріалів справи вбачається і відповідач підтверджує факт наявності кредитної заборгованості перед первісним кредитором - ПАТ «ВТБ Банк».

Згідно частинами 1,2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 статті 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З огляду на вказані норми права, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Таким чином, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що внаслідок неотримання ним повідомлення про заміну кредитора він не має зобов`язань по сплаті заборгованості за кредитним договором безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки матеріалами справи встановлено, що погашення заборгованості первісному кредиторові після передачі прав вимоги відповідач також належним чином не проводив.

Відповідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тому висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 71 049,17 грн. за період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2018 року є вірними, а доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів.

Проте обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до статті 625 ЦК України станом на 30 червня 2018 року.

Згідно статті 610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання є порушенням позичальником своїх зобов`язань.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Своїм рішенням у справі від 10 квітня 2018 року № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими коштами».

Перший термін означає одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема, частини 1 статті 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з договору).

Враховуючи наведене, важливим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема, згідно з частини 1 статті 1048 ЦК України, а після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Пунктом 4.6 Кредитного договору № R1B від 23 травня 2013 року передбачено, що повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з графіком і відповідно до п. 3.2 договору позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі до 23 травня 2020 року.

Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи зазначене правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних у відповідності до статті 625 ЦК України станом на 30 червня 2018 року у розмірі 31 806,62 грн., відсутні.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних, скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Крім того рішення суду слід змінити в частині розподілу судових витрат.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1762,00 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 1 217,13 грн. (пропорційно до розміру задоволених вимог).

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2643,00 грн.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з позивача необхідно стягнути на користь відповідача судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 817, 31 грн. (пропорційно до розміру задоволених вимог).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, вищезазначене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця у компенсації судових витрат у розмірі 399, 82 грн. ( 1217,13 грн. - 817,31 грн.).

Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 травня 2019 року в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних у відповідності до вимог статті 625 ЦК України скасувати, а в частині розподілу судових витрат змінити.

В задоволені позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та 3% річних відповідно до статі 625 ЦК України станом на 30 червня 2018 року у розмірі 31 806 (тридцять одна тисяча вісімсот шість) гривень 62 копійок, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» судові витрати в розмірі 399 (трьохста дев`яносто дев`яти) гривень 82 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: М.С. Будулуца

О.І. Корчиста