Справа № 409/1274/19
Провадження № 22-ц/810/576/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.,

учасники справи: заявник - ОСОБА_1 , боржник - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 червня 2019 року, постановлену Білокуракинським районним судом у складі: судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за липень 2016 року в сумі 559,94 грн., за березень 2017 року в сумі 2181,42 грн., за квітень 2017 року в сумі 2980,10 грн., за травень 2017 року в сумі 3145,65 грн., за червень 2017 року в сумі 3145,65 грн., за липень 2017 року в сумі 9845,46 грн., а всього 21852,22 грн., посилаючись на те, що 17 липня 2017 року заявник ОСОБА_1 був звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»), де працював машиністом залізничного водопостачання у регіональній філії роботодавця, яка не має статусу юридичної особи.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 червня 2019 року ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, відповідно до якого суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України щодо змісту заяви. Суд виходив з того, що заява про видачу судового наказу не у повному обсязі відповідає вимогам ч.ч. 2, 3 ст. 163 ЦПК України, зокрема: до заяви має бути доданий документ, що підтверджує сплату судового збору; в заяві зазначено, що ПАТ «Українська залізниця» є відповідачем, проте нормами діючого цивільно-процесуального законодавства в наказному провадженні не передбачена сторона - відповідач; в заяві заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з ПАТ «Українська залізниця» на підставі довідки про заборгованість із заробітної плати, виданої Виробничим підрозділом «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 17.07.2017 року з місцезнаходженням в м. Луганськ; до заяви не додано документу на підтвердження повноважень представника заявниці.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду для видачі судового наказу, оскільки зазначений у заяві відповідач Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є боржником по заробітній платі відносно заявника, а даному контексті «відповідач» і «боржник» є синонімами; заява подавалася заявником, а не його представником, тому вважає не було підстав для відмови у видачі судового наказу.

Від боржника акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу заявника, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, оскільки ухвала є обґрунтованою.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує їх, оскільки висновки суду грунтуються на помилковому застосуванні норм процесуального права, а також не враховують ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В цивільному судочинстві діє принцип верховенства права, про що зазначено в п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України. Цей принцип в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні зазначеної статті Конвенції акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Дійсно, в заяві помилково визначений процесуальний статус ПАТ «Українська залізниця» як відповідача, оскільки в наказному провадженні процесуальний статус особи, до якої заявлено вимогу визначено, як боржник.

Однак, цей недолік заяви, виходячи з принципу верховенства права та справедливості судових процедур, є формальним та не перешкоджав відкриттю наказного провадження.

Не зважаючи на те, що в заяві зазначений представник заявника, заява підписана та подана не представником, а особисто заявником ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не вимагається підтвердження повноважень представника.

Посилання суду на передбачення законом додавання до судового наказу документу, що підтверджує сплату судового збору, не відповідає вимогам статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки йдеться про стягнення заробітної плати.

Крім того, до заяви додано копію трудової книжки на підтвердження трудових відносин заявника з боржником, в якій зроблено запис про роботу заявника в Луганському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців із записом про те, що Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління є структурним підрозділом ПАТ «Українська залізниця» без статусу юридичної особи. Тобто заявник обґрунтував відповідними доказами свою вимогу до юридичної особи ПАТ «Українська залізниця».

Натомість намагання суду проаналізувати та дати оцінку наданій заявником на підтвердження обґрунтованості своїх вимог довідці про заборгованість про заробітну плату не мають наслідком відмову у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України з підстави порушення вимог статті 163 ЦПК України, а зводяться до питань наявності виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою подано заяву, що регулюється п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Згідно п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 07 червня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 13 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: