ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4471/19
Провадження № 22-ц/4820/2030/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства об`єднання громадян «Хмельницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди за апеляційною скаргою Підприємства об`єднання громадян «Хмельницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2019 року,

встановив:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Підприємства об`єднання громадян «Хмельницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (далі Підприємство) про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначила, що вона працювала у Підприємстві на посаді директора та виконувала обов`язки головного бухгалтера за сумісництвом. Наказом від 7 грудня 2018 року №33-к позивачку звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні Підприємство не виплатило їй заробітну плату, грошову компенсацію за невикористану відпустку та допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 19 358 грн 64 коп. 16 лютого 2019 року відповідач здійснив частковий розрахунок і виплатив їй 18 458 грн 61 коп. заборгованості, отже, сума недоплати становить 900 грн 03 коп. У зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні в період з 7 грудня 2018 року до 16 лютого 2019 року Підприємство повинно виплатити позивачці середній заробіток, а внаслідок неправомірних дій відповідача їй завдано моральних страждань.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з Підприємства на свою користь 900 грн 03 коп. заробітної плати, 17 100 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 2 500 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства на користь ОСОБА_1 16 188 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 300 моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2019 року стягнуто з Підприємства на користь ОСОБА_1 768 грн 40 коп. судового збору.

Суд виходив з того, що при звільненні ОСОБА_1 не отримала всіх сум, які належали їй від Підприємства, а 16 лютого 2019 року з нею був проведений частковий розрахунок, внаслідок чого заборгованість склала 900 грн 03 коп. На теперішній час борг по заробітній платі відсутній, разом із тим, з Підприємства на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 7 грудня 2018 року до 16 лютого 2019 року (71 день). Порушення трудових прав ОСОБА_1 призвело до її моральних страждань, однак, розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, вимог розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд дійшов висновку, що Підприємство має відшкодувати ОСОБА_1 усі витрати зі сплати судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Підприємство просить скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди та судового збору посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що вина Підприємства у несвоєчасній виплаті ОСОБА_1 розрахункових коштів відсутня, тому відповідач не повинен нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, до того ж, суд неправильно обчислив середній заробіток, а вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також Підприємство вказало на те, що, задовольнивши позов ОСОБА_1 частково, суд неправомірно поклав усі судові витрати на відповідача.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Підприємство не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення заробітної плати, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а основне та додаткове рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на їх законність та обґрунтованість.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані рішення суду не відповідають.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив приписи ст. 117 КЗпП України, не застосував норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок), і не дотримався положень ст. 141 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржувані рішення суду в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору підлягають зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 2 березня 2009 року ОСОБА_1 працювала у Підприємстві на посаді головного бухгалтера.

Згідно наказу від 1 жовтня 2016 року №43-к ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора Підприємства з суміщенням обов`язків головного бухгалтера.

Президія Центрального правління Українського товариства сліпих постановою від 20 листопада 2018 року №11-1-5 звільнила ОСОБА_1 від виконання обов`язків директора, а наказом від 7 грудня 2018 року №33-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера Підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

При звільненні Підприємство не виплатило ОСОБА_1 заробітну плату за жовтень-листопад 2018 року, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та допомогу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 19 361 грн 39 коп.

16 лютого 2019 року Підприємство перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 18 458 грн 61 коп. Остаточний розрахунок з позивачкою був проведений 22 лютого 2019 року.

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється на підставі Порядку.

Із положень п. 2 Порядку слідує, що в цьому випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктами 3 і 4 Порядку встановлено перелік виплат, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Зокрема, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження враховуються основна заробітна плата, доплати і надбавки. В свою чергу, при такому обчисленні не враховуються компенсаційні виплати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до п.п. 5, 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз норм ст.ст. 47, 116 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені йому в день звільнення, коли ж працівник у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимоги про розрахунок. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні цього обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Оцінивши зібрані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що Підприємство не провело розрахунку з позивачем у строк, зазначений у ст. 116 КЗпП України, а затримка розрахунку сталася з вини відповідача, тому в силу ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Обставини, на які посилається Підприємство, а саме: самоусунення ОСОБА_1 від виконання обов`язків головного бухгалтера та ненарахування нею належних їй до виплати сум, відсутність у відповідача компетентних посадових осіб для проведення розрахунку зі звільненим працівником, несвоєчасне надання позивачкою листка непрацездатності та нез`явлення її на роботі в день звільнення, - не вказують на те, що у Підприємства виникли об`єктивні, непереборні, істотні труднощі на проведення розрахунку з ОСОБА_1 .

Отже, доводи Підприємства про те, що його вина у несвоєчасному розрахунку з позивачем відсутня, є необґрунтованими.

Разом із тим, суд першої інстанції неправильно визначив тривалість затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , помилково зазначивши її в календарних, а не в робочих днях. Це призвело до неправильності обчислення розміру середнього заробітку позивачки за час затримки розрахунку.

З матеріалів справи (а.с. 14, 15, 60, 181, 196) вбачається, що ОСОБА_1 не була на роботі в день звільнення (7 грудня 2018 року) та пред`явила вимоги про розрахунок шляхом направлення 12 грудня 2018 року на адресу Підприємства відповідної заяви за допомогою поштового зв`язку. Підприємство одержало цей лист 17 грудня 2018 року та мало провести розрахунок з ОСОБА_1 не пізніше 18 грудня 2018 року.

Таким чином, затримка розрахунку при звільненні позивачки тривала з 19 грудня 2018 року до 16 лютого 2019 року, тобто 40 робочих днів.

Із табелів обліку використання робочого часу за жовтень, листопад 2018 року (а.с. 194, 195) слідує, що ОСОБА_1 відпрацювала в ці місяці 42 робочих дня.

Згідно відомостей нарахування та виплати заробітної плати (а.с. 183, 184) виплати ОСОБА_1 за останніх два календарних місяця перед звільненням (жовтень, листопад 2018 року), які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, склали 15 625 грн 07 коп. (8370+179,72+7008,41+66,94). Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 372 грн 03 коп. (15625,07:42), а середній заробіток позивача за весь період затримки розрахунку 14 881 грн 20 коп. (372,03х40).

Цю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути з Підприємства на користь ОСОБА_1 .

Суд правомірно виходив з того, що порушення трудових прав ОСОБА_1 призвело до її душевних страждань, тому Підприємство має відшкодувати позивачці завдану моральну шкоду. Визначений судом розмір даного відшкодування (300 грн) відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних і душевних страждань ОСОБА_1 , вимогам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції не врахував положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, і помилково поклав усі витрати ОСОБА_1 зі сплати судового збору на Підприємство.

Позов ОСОБА_1 (в частині вимог, які оплачені судовим збором) заявлено на суму 19 600 грн (17100+2500) та задоволено на суму 15 181 грн 20 коп. (14881,20+300), тобто на 77,46% (15181,20х100:19600).

Тому з Підприємства на користь ОСОБА_1 слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 595 грн 20 коп. (768,40х77,46%).

Оскільки апеляційна скарга Підприємства задоволена на 7,93% (100-(15181,20х100:16488)), то ОСОБА_1 має відшкодувати відповідачеві 76 грн 89 коп. судового збору за подання апеляційної скарги (969,57х7,93%).

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши всіх обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції неправильно обчислив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору. В цій частині основне та додаткове рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 141, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України,

вирішив:

Апеляційну скаргу Підприємства об`єднання громадян «Хмельницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2019 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2019 року в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору змінити.

Стягнути з Підприємства об`єднання громадян «Хмельницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (місцезнаходження 29025, місто Хмельницький, вулиця Будівельників, 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05395799) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 14 881 гривню 20 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сума середнього заробітку визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) та 300 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Підприємства об`єднання громадян «Хмельницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (місцезнаходження 29025, місто Хмельницький, вулиця Будівельників, 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05395799) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 595 гривень 20 копійок судового збору за подання позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Підприємства об`єднання громадян «Хмельницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (місцезнаходження 29025, місто Хмельницький, вулиця Будівельників, 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05395799) 76 гривень 89 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Продан Б.Г.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 55