ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5350/19 Справа № 182/4924/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/4924/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК» Дніпрообленерго» в особі структурної одиниці Нікопольський район електричних мереж, на теперішній час Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року, яке ухвалено суддею Рунчевої О.В. о 16 годині 27 хвилин у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК» Дніпрообленерго», в особі структурної одиниці Нікопольський район електричних мереж (надалі - ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго»), на теперішній час Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» (надалі - АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі») про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 20 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» був укладений договір № 0306032 про користування енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області.

У березні 2015 року ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» надіслало на адресу позивачів лист від 19 березня 2015 року № 2011 про намір не продовжувати строк дії договору на наступний календарний рік та запропоновано звернутися у строк до 20 квітня 2015 року для укладення нового договору.

16 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» був укладений тимчасовий договір № 0306032 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області на строк до 16 липня 2015 року.

10 липня 2015 року ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» на адресу позивачів направлено лист про те, що строк дії тимчасового договору закінчується, запропоновано врегулювати договірні відносини, та зазначено, що у іншому випадку 16 липня 2015 року домоволодіння буде відключено від електропостачання.

16 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» із заявою про те, що не заперечує проти укладання договору у відповідності з нормами чинного законодавства та просив надати перелік документів, необхідних для укладення договору терміном на три роки, зазначивши, що немає обставин на підставі яких його можна відключити від електропостачання.

17 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» був укладений тимчасовий договір № 0306032 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області.

У листах від 20 липня 2015 року та 23 липня 2015 року ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» повідомив позивачів, який перелік документів необхідно надати для укладення договору юридичних осіб та повідомив про те, що у зв`язку з необхідністю зібрати та надати великий об`єм документів, узгоджується оформлення договору на користування електроенергією строком на 3 місяці.

Не погоджуючись з аргументацією щодо оформлення договору на поставку електричної енергії споживачу, як юридичній особі, ОСОБА_2 22 липня 2015 року звернувся до відповідача із заявою, в якій посилався на те, що підключення № 0306032 використовується виключно для задоволення власних побутових потреб, просив надати перелік документів для укладення договору з населенням, однак його заява залишена без відповіді.

Строк дії тимчасового договору на користування електроенергією № 0306032 закінчився 01 листопада 2015 року.

Після листопада 2015 року ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» продовжувало постачання електроенергії до будинку позивачів, а останні на підставі рахунку оплачували ці послуги, що на їх думку було формою усного договору.

11 серпня 2016 року на адресу позивачів було направлено лист та зазначено, що споживач користується електроенергією без договору, що суперечить нормам Правил користування електричною енергією та у зв`язку з тим, що споживач проігнорував вимоги врегулювання договірних відносин, домоволодіння буде відключено від електропостачання 29 серпня 2016 року.

29 серпня 2016 року представниками ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» було незаконно відключено домоволодіння позивачів від електропостачання.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд: визнати дії ПАТ «ДТЕК» Дніпрообленерго» про відмову в укладенні договору про користування електричною енергією для побутових споживачів (населення) з ОСОБА_1 незаконними та такими, що порушують права споживачів; визнати дії відповідача по обмеженню електропостачання домоволодіння (договір № 0306032), яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , незаконними та такими, що порушують права споживачів; зобов`язати відповідача укласти договір про користування електричною енергією для побутових споживачів (населення) з ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. на кожного окремо.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, вказує на те, що судом першої інстанції не було надано жодної оцінки поясненням свідків та листу НКРЕКП №5698/20/9-16 від 28.10.2016 року, а також не враховано наявність на території домоволодіння житлових та нежитлових будівель. При цьому, апелянт наголошує на тому, що за адресою: АДРЕСА_1 , існує два підключення: за тимчасовим договором №0306032 для побутових потреб та за договором №1010 для комерційних потреб, тобто споживання електроенергії розділено на побутове та комерційне. Також, позивач вказує й на те, що згідно довідки про склад сім`ї у домоволодінні зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а власник ОСОБА_1 не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, та сусіди (мешканці сусідніх домоволодінь) підтвердили відсутність ведення будь-якої підприємницької діяльності в житловому будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, представника відповідача АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» - Криворученка Є.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 грудня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 було укладено Договір про постачання електричної енергії № 1010, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок з приєднаною потужністю 8 кВт., величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені Додатком «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору (а.с. 27-31).

Згідно п. 9.8., 9.8.1. цього Договору, його укладено на строк до 31 грудня 2010 року, договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

20 квітня 2010 року між відповідачем та ОСОБА_1 укладено Договір про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області. Договір укладено про користування електричною енергією на об`єкт споживача - індивідуальний будинок, що розташований у АДРЕСА_1 .

За умовами цього Договору постачальник зобов`язався постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 6 кВт електроустановок споживача (а.с. 67-70).

12 травня 2014 року, в результаті проведеної перевірки дотримання Правил користування електричної енергії для населення за адресою: АДРЕСА_1 , складено Акт Н № 112256 про порушення п. 19 Правил користування електричною енергією, а саме: «споживання електричної енергії на потреби підприємницької діяльності, розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за тарифом для населення. До лічильника підключено готельний комплекс «Маямі» та літня площадка бару» (а.с. 89).

На підставі зазначеного акту, рішенням комісії Нікопольського РЕМ по розгляду актів про порушення споживачем ОСОБА_1 Правил користування електричною енергією проведено нарахування збитків за різницею тарифів у розмірі 1043,09 грн. (за період квітень - травень 2014 року) (а.с. 90).

Акт Н №112256 від 12 травня 2014 року відповідає вимогам п. 53 Правил користування електричною енергією та є дійсним.

Листом № 2011 від 19 березня 2015 року споживачу ОСОБА_1 було повідомлено про закінчення дії Договору про користування електричної енергії та про намір не продовжувати строк дії договору на наступний календарний рік. Також запропоновано звернутися у строк до 20 квітня 2015 року для укладення нового договору (а.с. 81).

16 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений Тимчасовий договір № 0306032 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області на строк до 16.07.2015 року (а.с. 71-75).

10 липня 2015 року відповідачем на адресу позивачки ОСОБА_1 направлено лист про те, що строк дії тимчасового договору закінчується, запропоновано врегулювати договірні відносини, та зазначено, що, у іншому випадку, 16 липня 2015 року домоволодіння буде відключено від електропостачання (а.с. 33).

17 липня 2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений Тимчасовий договір № 0306032 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області на строк до 01 листопада 2015 року (а.с. 76-80).

Листом від 21 вересня 2015 року за № 19638/1700 відповідачем повідомлено споживача ОСОБА_1 про закінчення дії договору на користування електроенергією 01 листопада 2015 року та повідомлено, що у випадку відсутності договірних відносин, домоволодіння буде відключено від електропостачання без додаткових повідомлень (а.с. 85).

11 серпня 2016 року відповідачем на адресу позивачки ОСОБА_1 було направлено лист та зазначено, що вона як споживач користується електроенергією без договору, що суперечить нормам Правил користування електричною енергією та у зв`язку з тим, що вона проігнорувала вимоги врегулювання договірних відносин, домоволодіння буде відключено від електропостачання 29 серпня 2016 року (а.с. 88).

29 серпня 2016 року, у зв`язку з відсутністю договірних відносин між відповідачем та ОСОБА_1 , домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , було відключено від електропостачання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що домоволодіння АДРЕСА_1 використовується в комерційних цілях, а саме для ведення готельного бізнесу та надання банних послуг, у звязку з чим відмова відповідача укласти з ОСОБА_1 Договір про користування електричною енергією для побутових споживачів (населення) є законною та не порушує прав позивачів, як споживачів електричної енергії.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електроенергетику», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин сторін, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Правила користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМ України № 1357 від 26.07.1999 року, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин сторін, регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками.

При цьому, побутовий споживач - фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником; об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування; побутові потреби - споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача, включаючи прибудинкову (присадибну територію), в тому числі для індивідуального будівництва (реконструкції) об`єктів приватного домогосподарства, крім потреб підприємницької, господарської діяльності; непобутові потреби - споживання (використання) електричної енергії на об`єкті побутового споживача для задоволення потреб підприємницької, господарської діяльності.

Відповідно до п. 1 Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 498 від 23.04.2012 року, вказаний порядок є обов`язковим до застосування ліцензіатами з постачання електричної енергії за регульованим тарифом при здійсненні постачання електричної енергії населенню. При цьому, до категорії населення належать фізичні особи, які споживають електричну енергію для власних побутових потреб у житлових будинках, квартирах (у тому числі квартирах, які розташовані на цокольних поверхах багатоквартирних житлових будинків), гуртожитках; для потреб особистого селянського господарства, присадибних і садових ділянок, дач; освітлення особистих гаражів та боксів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, актами відповідача від 02 вересня 2016 року та 29 листопада 2016 року (а.с. 92-93) засвідчено, що на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться будинок, переоснащений під баню, а в бані, з окремим входом, знаходяться кімнати: кімната з санвузлом, кімната для переодягання, кімната відпочинку з встановленим ліжком, телевізором, кондиціонером, переобладнана кімната для приготування продуктів харчування з мікрохвильовою піччю, електрочайником, кофе машиною; та комплекс з 9 номерами, кожен з яких обладнано окремо: санвузлом, холодильником, чайником, мікрохвильовою піччю, супутниковим телебаченням. Крім того, на земельній ділянці розташовано басейн, біля басейна шезлонги з столиками. Рекламу бані та сімейного відпочинку в комплексі «Маямі» встановлено на вході.

ОСОБА_2 , в суді першої інстанції посилався на те, що цей комплекс заплановано підключити під комерційний прилад обліку для використання підприємницької діяльності. Будинок переоснащений під баню використовується для власного проживання.

Однак, зазначене спростовується матеріалами справи та Актом Н № 112256 від 12 травня 2014 року, згідно якого в результаті проведеної перевірки дотримання Правил користування електричної енергії для населення за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено порушення п. 19 Правил користування електричною енергією, а саме: «споживання електричної енергії на потреби підприємницької діяльності, розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за тарифом для населення. До лічильника підключено готельний комплекс «Маямі» та літня площадка бару» (а.с. 89).

Цей Акт відповідає вимогам п. 53 Правил користування електричною енергією, є дійсним та позивачами не оспорюється в рамках даної цивільної справи правомірність складання Акту Н № 112256 від 12 травня 2014 року, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду щодо прийняття цього Акту, як належного та допустимого доказу щодо споживання на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , електроенергії для потреб підприємницької діяльності, а не для побутового споживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , існує два підключення: за тимчасовим договором №0306032 для побутових потреб та за договором №1010 для комерційних потреб, тобто споживання електроенергії розділено на побутове та комерційне, колегією суддів не приймаються, оскільки, з матеріалів справи слідує, що на фасаді приміщення бані в шафі обліку встановлено прилад обліку ШК 2102-02 №1024680 з встановленою на кожусі лічильника пломбою 00049640 для захисту від магнітних завад. Шафа обліку опломбована. На час огляду прилад обліку відключений на опорі (а.с. 92-93), що свідчить про те, що електроенергія за договором №1010 за цією адресою не використовується.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом довідки про склад сім`ї, згідно якої у домоволодінні зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також того, що власник ОСОБА_1 не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та сусіди (мешканці сусідніх домоволодінь) підтвердили відсутність ведення будь-якої підприємницької діяльності в житловому будинку, колегією суддів відхиляються, оскільки такі доводи не спростовують факт споживання за даною адресою електроенергії для потреб підприємницької діяльності, яка ведеться на території домоволодіння.

На підставі наведеного , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що електроенергія, яка поставлялася до домоволодіння АДРЕСА_1 , використовується на непобутові потреби, що не дає можливості укладення договору з позивачем ОСОБА_1 , як побутовим споживачем, у зв`язку з чим відмовив в задоволенні заявлених позовних вимог в частині визнання дій відповідача про відмову в укладенні договору про користування електричною енергією для побутових споживачів (населення) з ОСОБА_1 , незаконними та такими, що порушують права споживачів, про визнання дій відповідача по обмеженню електропостачання домоволодіння (договір № 0306032), яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , незаконними та такими, що порушують права споживачів та про зобов`язання відповідача укласти договір про користування електричною енергією для побутових споживачів (населення) з ОСОБА_1

Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачами не доведено протиправність дій відповідача щодо відмови в укладенні договору про користування електричною енергією для побутових споживачів (населення) з ОСОБА_1 та по обмеженню електропостачання домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанцій в цілому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Разом з цим, колегія суддів визнає помилковим висновок суду про те, що моральна шкода не підлягає відшкодування, оскільки суду не було надано доказів того, що будь-які дії відповідача створили ситуацію, яка могла стати небезпечною для життя і здоров`я позивачів, що є єдиною підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої споживачам, яка передбачена п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», адже, з врахуванням вищевикладеного правильним в оцінці спірних правовідносин є висновок про те, що такі вимоги не підлягають задоволенню, як недоведені та необґрунтовані.

Враховуючи, що окремі недоліки оскаржуваного судового рішення не вплинули на правильність правового результату вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на вирішення позову по суті та відповідний правовий результат - не впливають.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: