ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 липня 2019 року

м. Харків

справа №629/511/17

провадження № 22-ц/818/3075/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Ткаченко О.А.,

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначили, що їм та відповідачці ОСОБА_4 на праві власності належить по 1/4 частині нежитлового приміщення № 10 загальною площею 43,0 кв.м, яке розташоване на першому поверсі житлового будинку, літ.«А-5», за адресою: АДРЕСА_2 , яке використовується ними у підприємницькій діяльності для надання перукарських та косметологічних послуг.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов`язків як співвласника, щодо утримання приміщення, його ремонту, залучення до співпраці інших спеціалістів з метою розвитку бізнесу, порушує встановлений між співвласниками порядок користування нежитловим приміщенням, ініціює конфліктні ситуації, позивачі просили на підставі ст. 365 ЦК України припинити право власності ОСОБА_4 на ј частину спірного приміщення з виплатою їй грошової компенсації вартості вказаної частки, визнати за ними право власності на 1/3 частину спірного нерухомого майна за кожним.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Зобов`язано Лозівське управління Державної казначейської служби України Харківської області повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму в розмірі 150000 грн, внесену в рахунок забезпечення вартості частки, про припинення права на яку заявлено позов, ОСОБА_1 в розмірі 75000 грн, ОСОБА_5 в розмірі 75000 грн, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №6674 на підставі квитанцій №13197004 від 31.07.2017 року та №13197408 від 31.07.2017 року.

Додатковим рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року зобов`язано Лозівське управління Державної казначейської служби України Харківської області повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір по 617,54 грн кожній.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначили, що ОСОБА_4 ухиляється від обов`язку щодо утримання спільного приміщення у належному стані, не бажає приймати участь у додаткових витратах з метою розвитку бізнесу, створює в колективі конфліктні ситуації, у зв`язку з чим спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія судів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить по ј частині нежитлового приміщення для організації салону краси загальною площею 43,0 кв.м, яке розташоване на першому поверсі житлового будинку літ.«А-5», за адресою: АДРЕСА_2 та яке використовується ними у підприємницькій діяльності - надання перукарських та інших послуг.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності передбачених ст. 365 ЦК України підстав для припинення права ОСОБА_4 на частку у спільному нерухомому майні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку , встановлених законом (ст. 321 ЦК України)

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16291/20627 від 17.09.2018 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса ринкова вартість нежитлового приміщення салону краси, яке розташоване на першому поверсі житлового будинку літ.»А-5», загальною площею 43,0 к.м, за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення №10 складає 396983 грн без урахування ПДВ.

З технічної точки зору відповідно до вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва неможливо виділити ј частку нежитлового приміщення, що належить ОСОБА_4 у спільній частковій власності, за умови, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить кожній по ј частині нежитлового приміщення.

Ринкова вартість ј частини нежитлового приміщення кожного із співвласників складає 99246 грн без урахування ПДВ.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_4 зазначила, що припинення її права власності на частину нерухомого майна, завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки спірне майно використовується нею разом з позивачами у підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку.

Встановивши зазначені обставини, а також, що частка відповідача у нежитловому приміщенні становить ј частину, а тому не є незначною, а наявність суперечок між співвласниками щодо перспектив розвитку та ведення бізнесу сама по собі не є підставою для припинення права на частку у спільному майні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова