ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 749/800/16-ц

провадження № 61-14659 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року в складі колегії суддів Євстафіїва О. К., Бечка Є. М., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило стягнути з відповідачів солідарно 8538,54 дол. США заборгованості за кредитним договором, що за курсом Національного банку України становить 212 097,33 грн.

Позовні вимоги банк обґрунтовував тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань за укладеним між банком і ОСОБА_1 кредитним договором у боржника станом на 13 липня 2016 року виникла заборгованість, що складається з 4433,95 дол. США заборгованості за кредитом і 4104,59 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом.

ОСОБА_2 є поручителем за вказаним кредитним договором і несе солідарну з боржником відповідальність за невиконання зобов`язань за таким договором.

Оскільки відповідачі в добровільному порядку заборгованість не погасили, банк просив вирішити даний спір у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що кредитна заборгованість відповідачів перед ПАТ КБ «ПриватБанк» погашена за рішенням суду шляхом звернення стягнення на предмет застави, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення 4433,95 дол. США заборгованості за кредитом скасовано, провадження в справі в цій частині закрито.

Закриваючи провадження в справі в указаній частині, апеляційний суд виходив із того, що існує таке, що набрало законної сили, рішення суду, прийняте з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Щорського районного суду від 12 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом скасовано та прийнято нове рішення, яким дану вимогу задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3780,91 дол. США процентів за користування кредитом.

Апеляційний суд виходив із того, що позивач довів у встановленому законом порядку обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а тому наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на зазначене судове рішення та клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі, клопотання ОСОБА_1 задоволено, зупинено виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року дана справа призначена до судового розгляду.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом.

Ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року про скасування рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення 4433,95 дол. США заборгованості за кредитом та закриття провадження в даній справі не оскаржується, а тому не є предметом касаційного розгляду.

Заперечення/ на касаційну скаргу

Заперечення на дану касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та відзив до Верховного Суду від інших учасників справи не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 07 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання кредиту № 66-МК/2007, згідно з умовами якого боржник отримав 7500 дол. США кредитних коштів на проведення будівельних та ремонтних робіт під 16 % річних готівкою через касу з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 05 грудня 2012 року.

07 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання траншу № 66-МК/2007/Tr1 у сумі 7500 дол. США на строк до 05 грудня 2012 року.

Зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором і договором про надання траншу забезпечені:

- договором поруки від 07 грудня 2007 року № 66-МК/2007/Tr1 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання ОСОБА_1 в повному обсязі усіх його зобов`язань, що виникли з кредитного договору № 66-МК/2007;

- договором застави від 07 грудня 2007 року № 66-МК/2007/Z1, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , згідно з умовами якого ОСОБА_1 на забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 66-МК/2007 передав ПАТ КБ «ПриватБанк» у заставу належне йому рухоме майно, загальна вартість якого становить 45955 грн.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2010 року в справі № 2-223/2010 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 7091,01 дол. США заборгованості за кредитним договором від 07 грудня 2007 року № 66-МК/2007, що в гривневому еквіваленті становить 56 160,72 грн.

Дане рішення суду звернуте до виконання та 08 квітня 2015 року виконане в повному обсязі.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2012 року в справі № 524/664/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2012 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про передачу в заклад заставленого майна та про звернення стягнення на предмет застави задоволено, звернено стягнення на предмет застави - рухоме майно, що належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шляхом продажу їх ПАТ КБ «ПриватБанк».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Ураховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що звернувшись до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет застави, банк використав своє право на дострокове стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором і договором про транш та змінив на власний розсуд строк виконання зобов`язань, у зв`язку з чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилося.

У даній справі позивач просив стягнути заборгованість за процентами за кредитом за період після припинення строку кредитування, а тому така вимога банку є безпідставною.

Оскільки апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, наявні передбачені частиною першою статті 413 ЦПК України правові підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

За встановлених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення апеляційного суду - скасуванню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 413 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року скасувати.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ПАТ «КБ ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за процентами за користування кредитомзалишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук