Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 646/5577/16-ц

провадження № 61-33590св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

відповідач 3 - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі судді Піддубного Р. М. від 15 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просило стягнути з відповідачів на користь підприємства заборгованість за комунальні послуги у розмірі 7 677 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідачі проживають у кв. АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, які надає КП «Харківводоканал».

Посилаючись на те, що через несплату послуг у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 утворилась заборгованість, КП «Харківводоканал» просило задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 7 677 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, врахував, що відповідачі, які є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, не внесли своєчасно плату за використані комунальні послуги згідно з встановленими тарифами, що є підставою для стягнення заборгованості відповідно до наданого відповідачем розрахунку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року визнано неподаною та повернуто.

Визнаючи неподаною та повертаючи заявнику апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не виконав у визначений судом строк вимоги ухвали апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2017 року, оскільки не сплатив судовий збір.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення апеляційною інстанцією норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги перешкоджає ОСОБА_3 у доступі до правосуддя з огляду на те, що він перебуває у складному майновому становищі.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У жовтні 2017 року КП «Харківводоканал» подало до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що суд постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги з дотриманням норм процесуального права, оскільки ОСОБА_3 судовий збір сплачено не було, а відтак ухвала суду від 03 березня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху не виконана останнім.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 646/5577/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 жовтня 2016 року Червонозаводським районним судом м. Харкова ухвалено у справі заочне рішення.

Дотримавшись передбаченого статтею 228 ЦПК України 2004 року порядку перегляду заочного рішення, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року залишено без руху та надано строк для сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали від 03 березня 2017 року ОСОБА_3 надіслав заяву, у якій просив звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у зв`язку з складним матеріальним станом.

Будь-яких обґрунтувань щодо складного матеріального стану не наведено та відповідних документів до заяви не додано.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року заяву ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишено без задоволення, продовживши заявнику строк для усунення недоліків.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи та заява не містять доказів неможливості сплати відповідачем судового збору.

З повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається про отримання 19 квітня 2017 року ОСОБА_3 ухвали апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року.

Станом на 15 травня 2017 року ОСОБА_3 недоліки апеляційної скарги не усунув та судовий збір не сплатив, що стало підставою для постановлення апеляційним судом ухвали від 15 травня 2017 року про визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Частиною першою статті 121 ЦПК України 2004 року передбачено, зокрема, що у разі несплати судового збору суддя постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали.

За змістом частини другої статті 297 та частини другої статті 121 ЦПК України 2004 року якщо заявник у встановлений строк виконає вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, сплатить суму судового збору, апеляційна скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір», частиною третьою статті 82 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою звільнити від сплати судового збору. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Отже, доводи про відсутність можливості сплати коштів самі по собі не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки заявник має не лише навести обставини, які свідчать про його скрутне матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не надав суду доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання щодо відкриття провадження у справі без сплати судового збору та продовжив строк для виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Оскільки отримавши 19 квітня 2017 року ухвалу апеляційного суду від 17 березня 2017 року про продовження строку для сплати судового збору, відповідач станом на 15 травня 2017 року зазначені недоліки в ухвалі апеляційного суду не усунув, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги відповідно до статей 121, 297 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що заявник позбавлений доступу до правосуддя, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 не довів неможливість сплатити судовий збір і лише в такому разі це було б перешкодою доступу до правосуддя. Крім того, судові процедури повинні бути справедливими і для позивача, і для відповідача.

Крім того, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді : В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук