18 грудня 2019 року м. Кремінна
Справа № 414/2611/19
Провадження № 2/414/586/2019
Кремінський районний суд Луганської області в складі:
головуючого судді: Ковальова В.М.
за участю секретаря: Олєйнікової І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за позовом адвоката Костроби Тетяни Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Адвокат Костроба Т.А. в інтересах ОСОБА_1 17 вересня 2019 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що остання є власником кв. АДРЕСА_1 , в якому залишився зареєстрованим член сім`ї попередніх власників цієї квартири ОСОБА_2 . Відповідач не проживає в цій квартирі без поважних причин з 2003 року, тому просить задовольнити її вимоги, визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Представник позивача у заяві на ім`я суду просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує.
Відповідач, який неодноразово викликався до суду судовими повістками та оголошенням на сайті судової влади, в судове засідання не з`явився, тому суд вирішив справу розглянути за його відсутністю заочно.
Відповідно до вимог ч.1 ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України суд вирішив справу розглянути за відсутності сторін і без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги адвоката Костроби Т.А. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до ст.ст. 71,72,156 ЖК України колишній власник житлового приміщення може бути визнаним судом таким, що втратив право користування жилим приміщенням, якщо він розпорядився своєю власністю і не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно до положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 31 травня 2019 року (а.с.8-10) ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від свого імені та від імені відповідача ОСОБА_2 продали позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно домової книги (а.с.11-13), даних відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради (а.с.15), акту про встановлення фактичного місця проживання (а.с.14) відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі за вищевказаною адресою, але з 2013 року в ній не проживає.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 у будинку позивача не проживає більше 6 місяців, але у добровільному порядку з реєстрації не знявся, їх місцезнаходження невідоме, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 263-265, 280-282, 354,355 ЦПК України, ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України, ст. 391 ЦК України суд,-
Позовні вимоги адвоката Костроби Тетяни Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 / визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.М. Ковальов