Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Справа № 142/435/19

Провадження № 2/142/329/19

"15" серпня 2019 р. смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

В складі:

Головуючого судді Щерби Н. Л.,

з участю секретаря Яворської О. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Піщанського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 25 січня 2015 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 04, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " ОСОБА_1 " та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку щомісячно з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача по справі судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 25 січня 2015 року. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, в зв`язку з чим в сім`ї постійно виникали сварки непорозуміння, та спільне проживання в таких умовах стало неможливим. А тому, вважає, що подальше збереження шлюбних відносин є неможливим та буде негативно впливати на їхні інтереси та на інтереси їхньої неповнолітньої дитини, а тому шлюб між ними слід розірвати. Також, позивач зазначає, що відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливвість, та у зв`язку з тим, що батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей, з метою забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового духовного, морального, соціального розвитку дитини просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімумуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позивач ОСОБА_1 та її представнк адвокат Кабанов М. О. в підготовче засідання 15 серпня 2019 року не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розгляд справи проводити без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання 15 серпня 2019 року не з`явився, проте на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає, згоден сплатити половину понесених позивачем судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, - немає.

Також, враховуючи, що сторони не прибули в підготовче судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у підготовчому судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

Судом у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом.

Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2015 року року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (8).

Позивач та відповідач не бажають миритися, мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви позивача до суду про підтримання позовних вимог та заяви відповідача про визнання позовних вимог.

Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім`ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин.

Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як однією сім`єю сторони не проживають, миритися не бажають.

Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства.

Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі вищевикладеного, у суду склалася достатння переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області № 696 від 17 травня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в с. Чорномин Піщанського району Вінницької області, проживає в АДРЕСА_3 , разом з нею проживає син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Згідно довідки, наданої приватним підприємцем ОСОБА_10 від 14 травня 2019 року № 6, позивач ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_10 з 01 жовтня 2018 року на посаді продавця непродовольчих товарів, та її заробітна плата за період з листопада по квітень 2019 становить 19431,06 гривень (а.с.10)

Відповідач по справі - батько дитини проживає окремо, добровільно коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини не надає.

Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В положеннях ст.184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", для дітей віком до 6 років з 01 липня 2019 року встановлено прожитковий мінімум в розмірі 1699 гривень.

Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, яка становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за вибором позивача, з яким проживає неповнолітня дитина, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України.

На підставі викладеного, враховуючи беззаперечне визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, та стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, яка становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки аліменти в даному розмірі будуть необхідними та достатніми для забезпечення потреб неповнолітньої дитини та перевищують мінімальний розмір аліментів, встановлений законом.

При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріпленні в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнав на стадії підготовчого провадження, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову про розірвання шлюбу (згідно квитанції № 0.0..1 від 17 травня 2019 року (а.с. 1) та стягнути з відповідача на користь держави 50% судового збору, який підлягав сплаті при зверненні позивача до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, тобто 384 гривні 20 копійок.

Також, суд виходить із того, що відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі до суду позову про стягнення аліментів, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок, у розмірі, який підлягав сплаті при звернення з вказаним позовом до суду.

В п. 1 ч. 3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно положень ч. 3 ст. 134 ЦПК України, попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В частині 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В частині 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги позивачем надано квитанцію 17 травня 2019 року, з якої вбачається, що адвокатом Кабановим М. О. отримано від ОСОБА_1 гонорар в розмірі 1000 гривень за юридичну консультацію, збір документів, написання позовної заяви, представництво в суді.

Враховуючи, надані позивачем докази, визнання позову відповідачем, беручи до уваги категорію справи, відсутність доказів, які підтверджують час, витрачений адвокатом на підготовку та складання позовної заяви, обсяг доказів, які долучені до позовної заяви, відсутність доказів, які були витребувані за адвокатським запитом, беручи до уваги, що адвокат Кабанов М. О. участі в жодному засіданні по даній справі не брав, а подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 650 гривень за надання правничої допомоги, оскільки суд вважає, що витрати саме в даному розмірі є співмірними із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 133, 141, 142, 200, 206, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 105, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Прийняти визнання позову відповідачем.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментівзадовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 25 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 04 .

Після розірвання шлюбу позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище " ОСОБА_1 ".

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_5 , та проживає в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, яка становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікущомісячно, починаючи з 21 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів, відповідно до ст. 430 ЦПК України, допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_5 , та проживає в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні до суду позову про розірвання шлюбу - 384 гривні 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір у сумі 384 гривні 20 копійок за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_5 , та проживає в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , витрати за надання правничої допомоги в розмірі 650 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Піщанський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Повний текст рішення складено 15 серпня 2019 року.

Сторони по справі:

позивач - ОСОБА_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_5 , та проживає в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

відповідач - ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ,;

представник позивача - адвокат Кабанов Микола Олександрович, повноваження якого підтверджуються ордером серії ВН № 067099.

Суддя: