ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7151/19 Справа № 210/57/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду у цивільних справах:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року, ухваленого суддею Сільченко В.Є. в місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 30 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі -ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2 , який 23 вересня 1998 року під час виконання трудових обов`язків на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», був травмований та помер. Внаслідок нещасного випадку на виробництві та смертю батька позивачці завдано моральну шкоду, у зв`язку тим, що вона втратила близьку людину, смерть батька призвела до сильного нервового потрясіння, так як вона в 27 років залишилася без батьківського піклування та до теперішнього часу позивачка перебуває у напруженому психічному стані. У зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 190 000 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 160 000 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду.

Звертає увагу на те, що застосовані судом норми статей 440-1,450, 456 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час настання нещасного випадку, не є підставою для покладення на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідальності за завдану позивачці моральну шкоду, спричинену смертю її батька.

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»зазначає про те, що нещасний випадок з батьком позивачки стався внаслідок наїзду автомобіля БілАЗ-752, який належав ТОВ «Прип`ять» на нерухомий автомобіль ЗІЛ д/н НОМЕР_1 , який належав відповідачу, водій автомобіля ЗІЛ ОСОБА_2 знаходився біля автомобіля ЗІЛ та був притиснутий переднім бампером автомобіля БілАЗ-752 до задньої стінки автофургона ЗІЛ, який не перебував у русі, тобто не був джерелом підвищеної небезпеки, а тому на підставі ст. 450 ЦК України в редакції 1963 року, відповідальність у відповідача, як у власника автомобіля ЗІЛ, не настає.

Апелянт вказує на те, що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.1999 року доведена вина водія ОСОБА_3 в порушенні правил безпеки руху та експлуатації транспортного засобу особою, що керує транспортним засобом, що призвело до смерті потерпілого і з ТОВ «Прип`ять», як власника джерела підвищеної небезпеки, на користь жінки ОСОБА_4 було стягнуто моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вважає висновки суду першої інстанції щодо не створення відповідачем безпечних умов праці безпідставними, а зміст пунктів Акту №97/4 та правові норми, на які посилається суд в оскаржуваному рішенні, не свідчить про вину відповідача та невиконання ним свого обов`язку по забезпеченню безпечних умов праці. Звертає увагу, що у п. 6 Акту №97/4 шкідливий фактор під час нещасного випадку був відсутнім. Апелянт вважає, що суд помилково застосував положення п. 5.6.4 Правил охорони праці на автомобільному транспорті до спірних правовідносин та ст. 153 КЗпП України, оскільки вони не підлягали застосування, а підлягають застосуванню - ст. 441 ЦК України в редакції 1963 року, п.1 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові, ушкодженням здоров`я.

Крім того ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначає, що відсутні правові підстави покладення на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідальності у деліктному зобов`язанні на загальних підставах, оскільки відсутні всі складові деліктної відповідальності, зокрема відсутні неправомірні дії ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», які б призвели до завдання шкоди потерпілому внаслідок нещасного випадку та відсутня вина підприємства в завданні шкоди, оскільки Актом №97/4 та вироком суду підтверджена неправомірність дій водія ТОВ «Прип`ять» ОСОБА_5 і визначено особу, що є відповідальною за відшкодування завданої шкоди - ТОВ «Прип`ять», як роботодавець водія ОСОБА_5 та власник джерела підвищеної небезпеки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 (а.с. 23)

Згідно Акту № 97/4 про нещасний випадок від 07 жовтня 1998 року, 23 вересня 1998 року із ОСОБА_2 стався нещасний випадок, внаслідок якого він загинув (а.с. 15-18).

Відповідно до п. 7 Акту, причинами настанням нещасного випадку є: порушення Правил дорожнього руху, які проявилися в недотриманні дистанції по відношенню попереднього нерухомого автомобіля, невживання запобіжних заходів щодо своєчасної зупинки автомобіля і відсутності достатніх практичних навиків по управлінню автомобілем БІлАЗ у водія ОСОБА_6 п.п.13.1, 12.3 Правил дорожнього руху(а.с. 17).

Відповідно до п. 10 Акту, особами які допустили порушення законодавства, є: головний інженер цеху великовантажних автомобілів ТОВ «Прип`ять», який порушив Систему управління охорони праці, начальник автоколони ТОВ «Прип`ять», що порушив Систему управління охорони праці, водій автомобіля БІлАЗ ТОВ «Прип`ять» ОСОБА_3 , який порушив вимоги ст. 1 Закону України «Про охорону праці», п. 2.16.4 Системи управління охорони праці, п.п.13.1, 12.3 Правил дорожнього руху (а.с 17).

Згідно додатку № 1 до Акту № 4 форми Н-1 про нещасний випадок від 07 жовтня 1998 року, встановлено, що 23.09.1998 року водій автоколони ОСОБА_2 отримав від диспетчера шляховий лист для обслуговування їдальні комбінату «Криворіжсталь». О 14 годині 35 хвилин водій ОСОБА_1 під`їхавши до контрольно-пропускного пункту №5, де був зупинений контролером для догляду автомобіля. Після зупинки автомобіля ОСОБА_2 вийшов з автомобіля і разом з контролером підійшов до автофургону, позаду автомобіля для проведення догляду. Контролер оглянувши автомобіль та давши сигнал жезлом іншому контролеру щоб вона випустила автомобіль ЗІЛ з території комбінату. Після цього, контролер повернув голову в бік ОСОБА_2 , який закривав задні двері автофургона і побачив, що на автомобілі ЗІЛ з заду рухається автомобіль БІлАЗ 7522 з бортовим номером М-4, який належить ТОВ «Прип`ять». Контролер крикнув водію БІлАЗ щоб той зупинився, але водій ОСОБА_3 допустив наїзд автомобіля БІлАЗ на автомобіль ЗІЛ. Внаслідок зіткнення водій ОСОБА_1 був притиснутий переднім бампером БІлАЗ до задньої стінки автофургона ЗІЛ і отримав пошкодження, несумісні з життям (а.с. 19).

Згідно додатку №2 до Акту встановлено, що відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг`та ТОВ «Прип`ять», у зв`язку із нещасним випадком, було заплановано провести позапланові Інструктажі по Правилам дорожнього руху, провести цільову перевірку КПП, визначити місця догляду автомобілів, розглянути доцільність установки перед площадкою догляду автомобілів дорожнього знаку «Стоп» (проїзд без зупинки заборонено), провести позапланову перевірку знань правил охорони праці, доповнити Інструкцію по охороні праці для особового складу позавідомчого воєнізованого загону додатковими вимогами безпеки по догляду автомобілів. В період з 27.10.1998р. по 10.11.1998р. вказані заплановані заходи були виконані відповідачем та ТОВ «Прип`ять» (а.с. 20-21).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом РАГС Дзержинської районної ради м.Кривого Рогу від 24 вересня 1998р. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у віці 62 роки, причина смерті - сполучена травма грудей та хребта з пошкодженням внутрішніх органів (а.с. 22).

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 1999 року, ОСОБА_3 визнаний винним в скоєнні дорожньо-транспортній пригоди, в результаті якої загинув ОСОБА_2 та останньому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України призначене покарання вважати умовним із випробовувальним терміном 1 рік 6 місяців та з ТОВ «Прип`ять» на користь ОСОБА_4 стягнуто 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки (а.с. 44-51).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався нормами ЦК України, в редакції 1963 року та виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, також погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть батька позивача настала на виробництві під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку на виробництві в 1997 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до правовідносин сторін мають застосовуватися положення статті 440-1 ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачці у зв`язку зі смертю її батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК України чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно виходив з того, що смерть потерпілого сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачці, як доньці загиблого, завдану моральну шкоду ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», правові підстави для стягнення якої визначені ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року.

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивачки загинув на виробництві, під час виконання трудових обов`язків, внаслідок його смерті позивачці завдано моральної шкоди, оскільки вона втратила близьку людину, має глибокі страждання, які не стихають до теперішнього часу.

Згідно пункту № 2 додатку №2 до Акту про нещасний випадок № 97/4 від 07 жовтня 1998 року прийнято рішення щодо проведення цільової перевірки КПП, які розташовані на території підприємства відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», визначення місяця догляду автомобілів, розглянута доцільність установки перед площадкою догляду автомобілів дорожнього знаку «Стоп», проїзд без зупинки заборонено (а.с. 20). Таким чином вбачається, що на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» перед КПП не були визначені місяця догляду автомобілів та був відсутній дорожній знак «Стоп», наявність якого на час події могла б запобігти настанню нещасного випадку, що стався з батьком позивачки.

Відповідно до п.2.7 та п.5.10.60 «Загальних Правил безпеки для підприємств і організацій металургійної промисловості» затверджених Держтехнадзором СРСР від 15.03.1987р. (НПАОП 27.0-1.01-87), швидкість руху автомобілів по території підприємства не повинна перевищувати 5км/годину. Рух вказаного транспорту повинен регулюватися дорожніми знаками у відповідності до вимог ГОСТу 10807-78 та ГОСТу 23457-86, а експлуатація автомобільного транспорту підприємства металургійної промисловості повинна відповідати вимогам Правил дорожнього руху і Правилам технічної безпеки для підприємства автомобільного транспорту.

Пунктом 5.6.4 Правил охорони праці на автомобільному транспорті, затверджених наказом Державного транспорту України від 11.06.96р. №6/22-17-2907 та комітету України по нагляду за охороною праці від 13.01.97 №5, було передбачено, що при в`їзді на контрольно-технічний пункт повинні бути вивішені дорожні знаки: «Проїзд без зупинки заборонено», «Обмеження максимальної швидкості» - 10 км/год; знак безпеки згідно з ГОСТ 12.4.026-76 - «Вхід (прохід) через ворота КТП заборонено».

Отже, судом першої інстанції було встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_2 стався при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», і в смерті ОСОБА_2 наявна вина роботодавця, який на КПП, на місці огляду автомобілів своєчасно не встановив дорожній знак «Стоп», наявність якого могла б запобігти настанню нещасного випадку, тобто відповідач на робочому місці загиблого не створив безпечних умов праці, згідно вимог ст. 153 КЗпП України

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці безпечних працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги про те, що застосовані судом норми статей 440-1,450, 456 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли на час настання нещасного випадку, не є підставою для покладення на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідальності за завдану позивачці моральну шкоду спричинену смертю її батька колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми ст. 440-1 ЦК України, 153 КЗпП України, що регулюють питання відшкодування моральної шкоди і підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Смерть потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідача, який не створив безпечні умови праці надає позивачу право на відшкодування моральної шкоди.При цьому, при вирішенні спору, суд першої інстанції, згідно мотивувальної частини рішення суду, не зазначив ст. 450, ч. 2 ст. 456 ЦК України, в редакції 1963 року, як правову підставу для задоволення позову.

Не погоджується колегія суддів й з доводами апеляційної скарги щодо наявності вини у нещасному випадку водія ОСОБА_3 та відшкодування моральної шкоди позивачці іншим підприємством ТОВ «Прип`ять», оскільки вироком суду була встановлена вина водія ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, пов`язана з порушенням останнім Правил дорожнього руху, тобто були інші підстави для відшкодування моральної шкоди, і за вироком суду моральна шкода стягнута з власника джерела підвищеної небезпеки - ТОВ «Прип`ять», на якому працював винний водій, однак винність ОСОБА_3 і ТОВ «Прип`ять» не знімає вини з відповідача за настання нещасного випадку із ОСОБА_2 , оскільки останній не створив безпечних умов праці на робочому місці загиблого працівника.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, оскільки внаслідок смерті батька позивачка постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її навіть до теперішнього часу.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивачки, яка втратила підтримку близької людини, адже на момент смерті батька позивачці виповнилось 27 років, проживала разом з батьком, вони допомагали один одному, ступінь вини підприємства відповідача, яке не створило безпечних умов праці.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивачка подала позов про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні, на підставі п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору, з вищенаведених підстав.

В іншій частині рішення залишити без змін.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду зміні в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судового збору з 768 гривень 40 копійок до 1 600 (одна тисяча шістсот ) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: