МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/7474/18 Категорія
Провадження № 22-ц/812/1400/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 , її представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А. у приміщенні суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2018 року позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила розірвати договір про зміну набувача в договорі довічного утримання від 28.11.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом ММНО Сіряковою О.В. за реєст.№1088 та внесення змін та доповнень до нього, укладений 05.04.2017р., між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в зв`язку з похилим віком та потребуючи сторонньої допомоги та догляду, вона 28.11.2016 року уклала договір довічного утримання з ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. за реєстровим номером 1088. 05.04.2017 року у зв`язку з неможливістю подальшого виконання ОСОБА_6 своїх обов`язків було укладено договір про зміну набувача в договорі довічного утримання з відповідачкою ОСОБА_2 . Враховуючи похилий стан та потребуючи догляду та допомоги, позивачка підписала дані договори навіть не вчитуючись, роз`яснень їй ніхто не надавав. Довірившись цим особам, вона навіть не усвідомила, що набувачі за договором не є мешканками м. Миколаєва і не будуть до неї приходити за її дзвінками та надавати раптово виниклу необхідну допомогу по догляду.

Відповідно до умов договору набувач зобов`язався довічно утримувати її у вигляді забезпечення лише грошовими ресурсами, на які вона самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами і не має права вимагати іншу допомогу, навіть якщо буде її потребувати. Зазначений еквівалент сторони оцінили у розмірі 600 гривень, а також сплату комунальних послуг з визначеними обмеженнями.

Як вказує позивач, спочатку відповідачка начебто виконувала свої зобов`язання, а з березня 2018 року після того, як позивачка їй телефоном повідомила, що її стан здоров`я погіршився і вона не може самостійно придбати продукти харчування, ліки, їй необхідна допомога зі сторони відповідачки або найняти їй доглядальницю, перестала їх виконувати. Також ОСОБА_2 їй відповіла, що відповідно до умов Договору у випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, вона повинна самостійно нести всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання. Тоді вона зрозуміла, що за 600 гривень через свою необізнаність та необачність повинна забезпечити себе і харчами і ліками і доглядальницею, так як самостійно в зв`язку з віком та станом здоров`я вже не в змозі цього робити. Після зазначеної розмови відповідач перестала сплачувати за комунальні послуги, телефон, воду, електроенергію та інше.

Посилалася також на те, що в останній рік позивачка хворіє і майже всю свою пенсію витрачає на придбання ліків, що підтверджується виписками лікарів, а відповідачка за рік з моменту укладання договору про зміну набувача жодного разу не приїжджала до неї, щоб провідати та дізнатися про стан її здоров`я, не запропонувала допомогу.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2019 року позов ОСОБА_5 задоволено. Суд ухвалив розірвати договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Сіряковою О.В. від 28.11.2016 р. за реєстровим № 1088 та внесення змін та доповнень до нього, укладений 05.04.2017 р між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою на рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу, наряду з іншим, мотивує тим, що відповідачка належним чином виконує свої обов`язки за договором, а підстава позову, про яку в судовому засіданні зазначав представник позивача, а саме відсутність в тексті договору фізичного догляду може бути підставою для визнання правочину недійсним, а не для його розірвання. Крім того, суд першої інстанції не правильно застосував ст. 744 ЦК України, вказавши, що обов`язковою умовою договору довічного утримання є догляд, оскільки законодавець надав вибір сторонам при укладенні договору довічного утримання: тільки утримання, тільки догляд або утримання та догляд. В даному випадку сторони погодили в договорі тільки утримання (без догляду), а тому посилання суду першої інстанції на відсутність догляду як на підставу розірвання договору є безпідставним та не узгоджуються з умовами спірного договору та ст. 3,744 ЦК України.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представники підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивачки, не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом встановлено, що 28 листопада 2016 року між ОСОБА_5 , 1932 року народження, з однієї сторони та відповідачкою ОСОБА_6 , яка проживає в м. Чуднів Житомирської області, від імені якої на підставі довіреності діяла ОСОБА_8 , яка проживає в м . Києві , з другої сторони, був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. за реєстровим номером № 1088.

Відповідно до п. 1 вказаного договору ОСОБА_5 (відчужувач) передає у власність, а ОСОБА_6 (набувач) зобов`язується прийняти у власність квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 , взамін чого ОСОБА_6 зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням довічно на умовах, встановлених цим договором.

Згідно п. 5 договору набувач зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_5 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач буде самостійно забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо. Сторони домовились, що утримання оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 600 грн. на місяць, які будуть надаватися відчужувану щомісячно.

Крім того, набувач зобов`язалася щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (холодна вода до 4 куб. м) та електроенергія в обсязі до 100 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов) та за послуги соціального пакету кабельного телебачення, стаціонарний телефон ( крім міжміських, міжнародних дзвінків та розмов з мобільними операторами), оплата домофону.

У випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення чи догляду. Відчужувач самостійно на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором згідно передбачених сум.

Також набувач зобов`язується здійснити поховання відчужувача квартири після смерті відчужувача, або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання набувача самостійно через поважні причини.

Згідно договору, грошове утримання повинно виплачуватись, починаючи з моменту укладення договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою, або на руки під розписку, або на вказаний банківський рахунок. Сума грошового утримання підлягає індексації у порядку, встановленому чинним законодавством. Несвоєчасна сплата індексації не вважатиметься істотним порушенням умов договору, в разі зміни способу отримання щомісячного грошового утримання відчужувач зобов`язаний письмово про це повідомити набувача за адресою проживання.

Також за спільною згодою сторонами договору було визначено одноразове грошове утримання у розмірі 45 000 грн., які відчужувач отримав повністю від набувача при підписанні цього договору (п.8 Договору). Згідно п. 9 договору відчужувач свідчить, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами цього договору. При надходженні грошового переказу на поштове відділення за місцем проживання відчужувача коштів відповідно до умов договору зобов`язання набувача за цим договором за відповідний місяць вважаються виконаними в повному обсязі. У разі неотримання відчужувачем грошового переказу набувач має право отримати його після повернення та взяти ці кошти на відповідальне зберігання.

Згідно п. 12 Договору істотними умовами вважається вчасна сплата щомісячних платежів і довічне право відчужувача на проживання у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі відчужувач бере на себе обов`язки щодо її зберігання та підтримання в належному стані. Відчужувач несе повну відповідальність за шкоду, спричинену його діями третім особам в процесі використання квартири.

За п. 13 цей договір може бути розірваний сторонами у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного виконання, а також у судовому порядку. При розірванні договору у добровільному порядку відчужувач зобов`язаний повернути набувачу усі витрати, які набувач понесла протягом дії договору.

05 квітня 2017 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , яка проживає в м . Дніпропетровську , та ОСОБА_6 було укладено посвідчений приватним нотаріусом Сіряковою О.В. за реєстровим номером 258 договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНОЛ Сіряковою О.В. 28 листопада 2016 року за реєстровим № 1088 та внесення змін та доповнень до нього.

Відповідно до умов цього договору у зв`язку з неможливістю подальшого виконання ОСОБА_6 обов`язків за договором довічного утримання від 28.11.2016 року з підстав, що мають істотне значення, обов`язки набувача відповідно до ст. 752 ЦК України за договором довічного утримання передаються ОСОБА_2 ОСОБА_5 надає згоду на передачу прав та обов`язків набувача ОСОБА_2 , а ОСОБА_6 з моменту укладення цього договору втрачає всі права та обов`язки за договором довічного утримання. З моменту укладення цього договору та реєстрації права власності ОСОБА_2 набуває право власності на вказану квартиру .

Приймаючи рішення, суд виходив з того, що зі змісту вказаного договору вбачається, що в попередній договір внесені зміни лише стосовно особи набувача, інші умови договору довічного утримання залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання. Цей договір про внесення змін є невід`ємною частиною основного договору довічного утримання і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідачкою ОСОБА_6 було надано суду копію додатку до паспорту угоди до договору довічного утримання, де позивачка особисто розписалася в згоді на заміну набувача за договором від 05.04.2017 р. та після укладення договору на заготовленому роздрукованому бланку заповнила рядочок з прізвищем та ініціалами в тому, що висловлює подяку працівникам Центру "Пенсіон", які надали юридичний супровід в укладанні договору довічного утримання. Їй було повністю роз`яснено істотні умови договору нотаріусом, перебувала вона при здоровому розумі та пам`яті, ясно усвідомлювала всі умови цього договору з усім згодна, жодних претензій не мала, рівнем обслуговування задоволена. На питання "чи є зауваження стосовно організації укладення договору?" - відповіла, що все добре та власноруч написала в графі "враження від роботи Центру "Пенсіон" - "нравится ваша реклами по ТВ выступают работники все рассказывают и показывают".

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , які є сусідами позивачки, суду пояснили, що ніхто крім онука та невістки до неї не приходив та не доглядав і не допомагав. Наприкінці липня сусідка по тамбуру знайшла позивачку без свідомості та викликали лікарів, після чого вона вже не може самостійно обходитися без сторонньої допомоги і до неї регулярно приходить невістка. 6 років потому помер її чоловік та вона залишилася сама. До літа 2018 року почувалася себе добре, а з того часу стан її здоров`я є жахливим, вона зовсім не може вже обходитися без сторонньої допомоги. Про те, що вона уклала договір про відчуження квартири, нікому не говорила, як і не казала про те, що отримує якісь додаткові гроші.

Медичними документами, наявними в матеріалах справи (виписками з медичної картки ОСОБА_5 ), підтверджується, що позивачка з квітня 2018 року по серпень 2018 року зверталася до лікаря невролога та сімейного лікаря з приводу поганого самопочуття, втрати свідомості наприкінці липня 2018 року (знайдена сусідами), слабкості, швидкої втомлюваності, невпевненості при ходінні, стенокардії, кардіосклерозу, тощо. Також ОСОБА_5 має зрілу вікову катаракту обох очей та потребує оперативного лікування ( висновок від 10.10.2018 року) .

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору довічного утримання істотними умовами договору є:

- предмет договору - квартира АДРЕСА_2 та право довічного проживання в ній відчужувача;

- зміст утримання: забезпечення грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами тощо, виражене в грошовому еквіваленті за спільною згодою у розмірі 600 грн.; періодичність платежів, визначена сторонами, як щомісячна; зобов`язання по сплаті щомісячно комунальних послуг: плати за користування природним газом, тепло-, водопостачання та електроенергії, абонентської плати за телефон (крім міжнародних та міжміських розмов), послуги соціального пакету кабельного телебачення, домофон; виплата набувачем відчужувану одноразового грошового утримання у розмірі 45 000, 00 грн.

На виконання п. 8 Договору відповідачкою ОСОБА_6 перед укладенням оспорюваного договору було сплачено позивачці грошові кошти у розмірі 45 000 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_5 від 28.11.2016 р.

Також відповідачка ОСОБА_2 щомісячно, на виконання п. 7 Договору банківським та поштовим переказами надсилала останній грошові кошти у розмірі 600 грн., що підтверджується наданими квитанціями за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року; квитанціями про оплату комунальних послуг за весь період дії договору.

Але з червня 2018 року позивачка відмовилася від отримання цих коштів та припинила повідомляти відповідачці розмір поточних комунальних платежів.

Всього за період з квітня 2017 року по серпень 2018 року ОСОБА_2 своєчасно сплачено щомісячних платежів згідно умов договору на загальну суму 10126 грн. Платежі за вересень-жовтень 2018 року повернуті відправнику. Наданими відповідачем квитанціями про сплату комунальних послуг підтверджується, що загалом за вказаний період сплачено комунальних послуг на суму близько 10 200 грн.

Суд погодився як з твердженням відповідачки ОСОБА_2 , що приблизно з липня 2018 року позивачкою було створено перешкоди відповідачці у виконанні умов укладеного договору через відмову від отримання грошових переказів, неповідомлення рахунків за сплату комунальних послуг, відключення стаціонарного телефону, так і з твердженням позивачки, що таке сталося після того, як позивачка в зв`язку з різким погіршенням здоров`я усвідомила, що не може обходитися без сторонньої допомоги, а набувач за договором і не збирається їй таку допомогу надавати і згідно умов договору вона навіть не має права такої допомоги вимагати.

Проаналізувавши обставини у справі, суд погодився з доводами позивачки, що не відвідування та не здійснення фактичного догляду та не надання необхідної допомоги за ОСОБА_5 є підставою для розірвання договору довічного утримання, незважаючи на те, що між сторонами фактично було визначено, що вартість матеріального утримання у розмірі 600 грн., яка передбачена пунктом 7 цього договору, оплата комунальних послуг, а також виплата одноразового грошового утримання в розмірі 45 000 грн. буде забезпечувати потреби позивача, оскільки оспорюваний договір містить вкрай несправедливу умову, яка значно порушує права позивачки та взагалі суперечить самому змісту і призначенню поняття "довічного утримання", про те, що відчужувач у випадку виникнення в майбутньому потреби забезпечення іншими видами забезпечення чи догляду - самостійно на свій розсуд несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, визначеного цим договором.

На думку суду, враховуючи перш за все вік відчужувача станом на час подачі позову (86 років), сторони договору об`єктивно могли і повинні були усвідомлювати, що в такому віці особа через певний проміжок часу не зможе обходитися без сторонньої допомоги не тільки у сплаті комунальних послуг, але, насамперед, у побуті та лікуванні. Проте свідомо включені до умов договору положення про позбавлення права відчужувача за будь яких обставин вимагати додаткового догляду і покладення на відчужувача обов`язку самостійно та на власний розсуд забезпечувати свої потреби у догляді та лікуванні в межах 600 грн., об`єктивно є завідомо невиконуваними.

Враховуючи похилий вік позивачки та її очевидну юридичну необізнаність, встановлену з урахуванням пояснень позивачки справжню волю та мету кожної із сторін такого правочину, суд, із врахуванням усталеної практики, звичаїв ділового обороту, подальшої поведінки, тексту типового договору та інших обставин, що мають істотне значення для справи, вважав доведеним, що справжньою метою відчужувача було отримання стороннього догляду, в тому числі і побутового і медичного, та матеріальної підтримки, в той час як дії набувача (з огляду на її ж пояснення щодо підшукування підходящої квартири у великому місті через оголошення в інтернеті з урахуванням обмеженої суми щомісячних платежів без врахування особи відчужувача взагалі) направлені лише на отримання майна в подальшому.

Проаналізувавши зазначені обставини та врахувавши положення ст. 749 ЦК України, згідно якої якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності, а також положення Переліку соціальних послуг, що надаються особам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, затвердженим Наказом Міністерства соціальної політики України від 3 вересня 2012 р. № 537, щодо видів догляду, суд дійшов висновку про необхідність відступити від загальних засад свободи договору та з врахуванням загальних засад цивільного законодавства - розумності та справедливості, добросовісності дій учасників правочину, розірвати вказаний договір .

Що стосується посилання представника відповідача щодо не заявлення позовних вимог про розірвання першого договору довічного утримання від 28.11.2016 року, а лише договору про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом ММНО Сіряковою О.В. від 28.11.2016 р. №1088 та внесення змін та доповнень до нього від 05.04.2017 р., суд зазначив, що такі вимоги позивачем не заявлялися, отже їх вирішення виходить за межі позовних вимог в розумінні ст. 13 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо необхідності розірвання договору.

Так, пред`являючи позов, ОСОБА_5 зазначила, що відповідачка жодного разу, з дня підписання договору довічного утримання, не відвідувала її, не піклувалась, не придбавала продукти харчування, ліки тощо, обмежившись лише щомісячним перерахуванням на банківський рахунок коштів в розмірі 600 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_2 та її представники зазначили, що відповідачка виконує умови укладеного договору щодо щомісячного утримання в розмірі 600 грн. та сплати комунальних послуг. Інших обов`язків на неї договором не покладено.

Проте правова природа договору довічного утримання має ознаки, які не притаманні для переважної більшості зобов`язальних правовідносин.

Такий вид договору укладають, здебільшого, самотні люди похилого віку, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснити свої життєві потреби. Відтак змушені укладати такі договори, та передавати у власність своє житло, як правило - стороннім особам. Натомість, очікуючи від них - поваги, турботи, допомоги, піклування, а найголовніше - небайдужості ( ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Позивачка є особою похилого віку (на даний час їй виповнилося 87 років), хворіє низкою хронічних захворювань. Медичними документами, наявними в матеріалах справи, підтверджується, що позивачка з квітня 2018 року по серпень 2018 року зверталася до лікаря невролога та сімейного лікаря з приводу поганого самопочуття, втрати свідомості наприкінці липня 2018 року (знайдена сусідами), слабкості, швидкої втомлюваності, невпевненості при ходінні, стенокардії, кардіосклерозу, тощо. Також ОСОБА_5 має зрілу вікову катаракту обох очей та потребує оперативного лікування ( висновок від 10.10.2018 року. Безпорадний стан позивачки починаючи з літа 2018 року, підтвердили допитані в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , які є сусідами позивачки.

Через такий стан здоров`я, позивачка, будучи людиною похилого віку, не в змозі самостійно купувати продукти харчування та ліки, прибирати у квартирі, тощо, тому потребує в догляді сторонньою особою. Через такий стан здоров`я вона не в змозі також самостійно отримати грошові перекази, направленні відповідачкою на виконання умов договором.

Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_2 з липня 2018 року позивачка перестала надавати їй показники розміру платежів за комунальні послуги, в червні 2018р. закрила рахунок, на які вона переводила щомісячно по 600грн., відмовляється їх отримувати. Деякий час вона отримувала направлені їй платежі через пошту, але починаючи з вересня 2018р. ці платежі за закінченням встановленого строку зберігання повертаються їй.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Зазначені вище обставини свідчать, про наявність на даний час, починаючи з вересня 2018р., фактичного не виконання відповідачкою умов договору хоча і без її вини.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 749 ЦК України якщо у договорі довічного утримання (догляду) обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Відповідач ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснила, що якби позивачка одразу сказала, що їй потрібен догляд, то вона б відмовилася від укладання договору, так як такі умови її не влаштовували, оскільки вона проживає в іншому населеному пункті. На даний час вона могла б збільшити матеріальне утримання для того, щоб позивачка могла сама найняти собі доглядальницю чи найняти їй доглядальницю, однак, на даний час позивачка вже від цього відмовляється. Не бажання позивачки на зміну умов договору на даний час шляхом збільшення матеріального утримання через потребу саме в догляді та спілкуванні підтвердив в суді апеляційної інстанції і представник позивачки.

Аналіз матеріалів справи, письмових пояснень відповідачки ОСОБА_2 , викладених в відзиві на позовну заяву, а також пояснень, наданих нею та її представниками в судових засіданнях, свідчать про те, що позиція відповідачки ОСОБА_2 зводиться до формального підходу до виконання обов`язків за договором, значною мірою індиферентності до людини похилого віку, її потреб, що на думку колегії суддів, протирічить засадам розумності та справедливості.

Відсутність наміру продовжувати договірні зобов`язання з боку позивачки на умовах надання їй тільки фінансової допомоги, незалежно від розміру такої допомоги, та зазначена вище позиція відповідачки, дають підстави вважати, що спір між сторонами договору про забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду у зв`язку з виникненням у позивачки потреби в цьому в процесі дії договору довічного утримання, залишиться не розв`язаним через формальний підхід відповідачки до виконання нею своїх обов`язків за договором.

В своїх поясненнях представник позивачки зазначив, що кошти, отримані позивачкою у розмірі 45000грн. знаходяться на депозитному рахунку, відкритому позивачкою, які вона має намір повернути відповідачці.

За таких обставин у справі, яка переглядається, суд на підставі наведених норм матеріального права, а також з урахуванням встановлених обставин справи, по суті дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання, оскільки такий може бути розірваний на вимогу відчужувача, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, а оскільки позивачка у вказаний вище період коштів за договором не отримувала, слід вважати, що такий належним чином відповідачкою не виконувався.

Правильно судом також з урахуванням конкретних обставин у справі під час вирішення справи були враховані засади справедливості та розумності.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом того, що позивачка під час підписання спірного договору добре усвідомлювала умови договору та свідомо погодилася на зазначені в договорі умови щодо надання їй тільки щомісячного матеріального забезпечення та сплати комунальних платежів, без відвідувань її та надання фізичного догляду, про що свідчить як паспорт до договору довічного утримання, в якому нею особисто зазначено суми, які підлягають сплаті, а також те, що договір припускає тільки виплату грошей, а також того, що позивачкою двічі укладався договір, що увесь процес підписання договорів супроводжувався юристами ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», а нотаріусом зачитувався та роз`яснювався позивачці зміст спірного договору, що позивачкою було заявлено позовні вимоги про розірвання договору, а не про визнання його недійсним, так як відсутність в тексті договору фізичного догляду могло бути підставою для визнання правочину недійсним, а не для його розірвання, не спростовують висновків суду щодо необхідності розірвання спірного договору з урахуванням зазначених вище в тексті постанови апеляційного суду підстав його розірвання.

Посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду щодо погіршання стану здоров`я позивачки та потребу у зв`язку з цим інших видів матеріального забезпечення та догляду, відповідачка в супереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не додала належних та допустимих доказів на спростовування даних, що містяться в медичній документації, наданій позивачкою щодо погіршання її стану здоров`я, а також в показаннях свідків. Крім того, приймаючи остаточне рішення у справі, колегія суддів вважає, що сам по собі похилий вік позивачки, якій на час розгляду справи судом вже виповнилося 87 років, свідчить про потребу її в догляді.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що договір довічного утримання в редакції ЦК України 1963 року на відміну від нині діючого ЦК України передбачав надання непрацездатній особі за віком чи станом здоров`я довічного матеріального забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги, а нині діюча редакція передбачає можливість забезпечення відчужувача утриманням та(або) доглядом довічно, тобто тільки утриманням, тільки доглядом або і утриманням і доглядом одночасно, а ст. 746 ЦК України передбачає, що відчужувачем у договорі може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я.

Проте, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що оскільки сторони погодили в договорі тільки утримання ( без догляду), то відсутні підстави для розірвання договору з підстав не надання догляду, так як дані положення закону не унеможливлюють застосування положень ч.2 ст. 749 ЦК України, яка передбачає, що в разі виникнення в процесі дії такого договору потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, суд має вирішувати спір відповідно до засад розумності та справедливості, що і було зроблено судом в даному випадку.

Не є підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про не врахування судом того, що матеріальне утримання у розмірі 600грн. щомісячно з урахуванням пенсії, яку отримує позивачка та одноразово отриманої нею суми у розмірі 45000грн., є достатнім для забезпечення позивачкою себе самостійно всім необхідним, як це передбачено умовами договору, так як судом були враховані дані обставини, але з урахуванням і інших обставин у справі, а саме того, що позивачка через погіршання стану здоров`я вже не в змозі самостійно придбавати ліки, продукти харчування та потребує постійного стороннього догляду та спілкування, чого не забезпечує їй відповідачка і що на думку суду не відповідає засадам справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги висновок суду щодо наявності підстав для розірвання спірного договору не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності, підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її проголошення до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 09 липня 2019 року