Справа № 573/358/19
Номер провадження 2/573/142/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянув у спрощеному позовному провадженні в місті Білопіллі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 127141,26 грн.,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2019 року до Білопільського районного суду Сумської області надійшла позовна заява АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 09 квітня 2010 року, яка мотивується тим, що на підставі вказаного договору відповідачу був наданий кредит у сумі 4000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення кредитних коштів належним чином не виконує, станом на 31 січня 2019 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість по кредиту в сумі 127141,26 грн., яка складається з наступного: 3958,74 грн. заборгованість за кредитом; 123182,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. У добровільному порядку ОСОБА_3 не вчиняє дій, спрямованих на повернення заборгованості за кредитом та процентів за його користування. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду і просив стягнути з неї заборгованість по кредиту та судовий збір, сплачений ним при зверненні з позовом до суду.

Представник позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат Дорожинець Н.Г. у судовому засіданні проти позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Зазначили, що позивачем пропущено строки позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку, ним в односторонньому порядку збільшено процентну ставку за користування кредитом без повідомлення про це відповідача, у анкеті-заяві не зазначено встановленого кредитного ліміту.

Заслухавши відповідача та її представника, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09 квітня 2010 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", назву якого 21 травня 2018 року було змінено на АТ КБ "ПРИВАТБАНК", із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (том 1 а. с. 50).

У подальшому, на підставі її заяви від 09 квітня 2010 року, яка фактично є кредитним договором, оскільки спрямована на встановлення цивільних прав та обов`язків сторін та відповідає загальним засадам цивільного законодавства, між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_5 був укладений договір без номеру, згідно якого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зобов`язався надати кредит у виді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом (том 1 а. с. 7-30, 50-51).

Своїм підписом у вказаній вище заявці відповідач підтвердила, що ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі-Умов), а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Також вона погодилася з тим, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами являє між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з п. 1.1.3.2.3 Умов сторони погодили, що Банк в односторонньому порядку може змінювати Тарифи.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, згідно п. 2.1.1.12.6 Умов.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, сплачувати відсотки та комісію на умовах, передбачених договором.

Пунктом 1.1.7.12 Умов встановлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у виді встановленого ліміту на платіжну картку.

Розмір кредитного ліміту та процентна ставка за кредитом неодноразово змінювалися, що підтверджується розрахунком (том 1 а. с. 4-6).

Відповідач, в свою чергу, взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної сплати кредитного боргу, відсотків та пені у строки, передбачені договором, належним чином не виконувала.

Із розрахунку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" вбачається, що станом на 31 січня 2019 року у ОСОБА_6 виникла заборгованість по кредиту сумі 127141,26 грн., яка складається з наступного: 3958,74 грн. заборгованість за кредитом; 123182,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (том 1 а. с. 4-6).

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

В разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17, Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №389/3409/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд вважає, що факт порушення відповідачем ОСОБА_5 взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження.

Однак, позивачем не доведено належного повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом.

Як вбачається з наданої банком копії довідки про умови кредитування з використанням картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 09 квітня 2010 року, підписаної відповідачем, між позичальником та банком було погоджено розмір відсотків за користування кредитними коштами у розмірі базової процентної ставки в місяць 2,5%, що становить 30 % річних (том 1 а. с. 51).

Позивач, на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 34,8 % річних з 01.09.2014 та 43, 2 % річних з 01.04.2015, як зазначено у розрахунку заборгованості, суду не надав, як і не надав доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його про зміну розміру процентної ставки відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України.

З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 31.08.2014 у сумі 625,48 грн., суд погоджується і вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає умовам вказаного договору.

Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 30% річних, яка має застосовуватися за даним договором, суми заборгованості, періоду її існування з 01.09.2014 по 31.01.2019, беручи до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» про те, що проценти за користування кредитом визначають з розрахунку 360 календарних днів на рік, загальна сума процентів за договором має становити 5974,66 грн. (625,48 грн. + 5349,18) і саме у вказаному розмірі проценти за кредитним договором підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову і необхідність стягнення із ОСОБА_6 на користь позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" 9933,40 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 квітня 2010 року, яка складається з наступного: 3958,74 грн. заборгованість за кредитом; 5974,66 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Представник відповідача - адвокат Дорожинець Н.Г. заявила суду про застосування строку позовної давності, оскільки, на її думку, банк звернувся до суду з пропуском цього строку.

Але суд з цього приводу зазхначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16, Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №279/11064/15, у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Судом установлено, що у заяві від 09 квітня 2010 року, яка разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складає договір про надання банківських послуг, ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 визначили, що відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця.

Отже, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Також судом установлено, що відповідач здійснила останній платіж з погашення кредиту 24 лютого 2016 року, що відповідно до частини першої статті 264 ЦК України свідчить про переривання перебігу позовної давності. Черговий платіж вона повинна була здійснити не пізніше 24 березня 2016 року, чого не зробила. З 25 березня 2016 року почав текти строк позовної давності, а даний позов пред`явлено до суду 28 лютого 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 150,03 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (том 1 а. с. 38).

В судовому засіданні представником відповідача - адвокатом Дорожинець Н.Г. було заявлено про стягнення з позивача судових витрат в розмірі 21000 грн., понесених відповідачем на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Правнича допомога відповідачу надавалася адвокатом Дороожинець Н.Г. на підставі договору №3 про надання правових послуг адвокатом від 28 травня 2019 ррку та ордеру серії СМ №49 від 10 червня 2019 року (том 1 а. с. 103-106)

Згідно з розрахунком розміру судових витрат №1 від 05 серпня 2019 року та квитанції серії ААЗ №171738 від 05 серпня 2019 року про витрати на правову допомогу загальна сума витрат відповідача на правничу допомогу становить 21000 грн. (том 2 а. с. 7, 8).

15 липня 2019 року позивач надіслав суду відповідь на відзив відповідача, де просив, серед іншого, зменшити витрати на оплату правничої допомоги, оскільки представником відповідача значно завищений час, витрачений на надання послуг на правничу допомогу, та завищено розмір витрат, нібито понесених відповідачем.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також пояснення іншої сторони, суд дійшов висновку про те, що реальні витрати відповідача на правничу допомогу становлять 10000 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати в сумі 9219 грн. на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (, місце знаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1 Д) 9933 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 40 копійок заборгованості за кредитним договором без номеру від 09 квітня 2010 року, а також судові витрати у сумі 150 грн. 03 коп.

В задоволенні іншої частини позову Акціонерному товариству комерційний банк "ПРИВАТБАНК" відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) 9219 (дев`ять тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 09 серпня 2019 року.

Суддя