Тарутинський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________
Справа № 514/1969/19
Провадження по справі № 6/514/45/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравченко П.А.,

при секретарі Чолак Я.П.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання обов`язків,

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду з поданням, про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України без вилучення паспорту, в якому просить: тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №2-58/2010 р., виданого 30.11.2010 року Тарутинським районним судом Одеської області в повному обсязі.

Подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебуває виконавчий лист по справі № 2-58/2010 р., виданого 30.11.2010 року Тарутинським районним судом Одеської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 328351, ідентифікаційний код 23876031 р/р НОМЕР_3 заборгованості в загальній сумі 1 208 613,18 (один мільйон двісті вісім тисяч шістсот тринадцять) гривень 18 коп. боргу, та судові витрати: 1 700 грн. - судовий збір та 120 грн. ІТЗ.

У добровільному порядку боржник не виконує рішення суду і відповідні постанови приватного виконавця. Про причини невиконання рішення суду не повідомляє, не надає виконавцю достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, про кошти та майно, належні йому.

Боржник належним чином ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження та іншими матеріалами справи, однак, до теперішнього часу рішення суду - не виконано, ОСОБА_1 жодного разу не намагався сплатити борг, або вчинити інші дії спрямовані на добровільне (самостійне) виконання рішень суду.

З огляду на зазначене, своїми діями боржник - ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання рішення суду, спрямовує свої дії на приховування доходів, статків, майна, чим виявляє неповагу судової влади, нехтуючи обов`язками покладеними на нього судовим рішенням, щодо сплати боргу.

Саме невиконання боржником рішення Тарутинського районного суду Одеської області по справі №2-58/2010 р., призвело до відкриття виконавчого провадження, щодо його примусового виконання та вжиття до боржника заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання приватного виконавця, в якому він просить розглянути зазначене подання без його участі, подання підтримує.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Як передбачено п. 18 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи, або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду та в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішення іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Отже, вищенаведеними положеннями законодавства передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Разом з тим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У свою чергу, відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Крім того, як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3 своєї постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 за № 6, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правам з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). У зв`язку із цим, у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі статтею 377-1 ЦПК України, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного, а також, зважаючи на те, що в силу положень ст. 377-1 ЦПК України особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду факт вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, саме приватний виконавець повинен доводити факт ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Досліджуючи матеріали подання, суд встановив, що в матеріалах подання відсутнє підтвердження зареєстрованого місця проживання боржника.

Наявні в матеріалах справи супровідні листи про надання боржникові копії постанов, в тому числі про відкриття виконавчого провадження, жодним чином не можуть підтверджувати факт його отримання боржником.

При цьому, в наявних матеріалах вбачається, що приватним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа суду, як то: накладення арешту на майно боржника, вчиненні запити до державних а приватних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів, тощо.

Звертаючись до суду з поданням, приватний виконавець на підставу своїх вимог зазначає на обізнаність боржника про існуючу заборгованість, наявність вищезазначеного виконавчого провадження, останній ухиляється від виконання судового рішення, а також вчиняє дії, що ускладнює та унеможливлює його виконання. Так у поданні на підставу свої вимог приватний виконавець зазначає, що боржник може відкрити у банках рахунки за межами території України, щоб далі ухилятися від виконання судового рішення.

Суд не бере до уваги вказані доводи приватного виконавця, оскільки зазначенні обставини не підтвердженні доказами та матеріалами, крім того вказані твердження грунтуються на припущеннях приватного виконавця. Інших належних доказів, які б підтверджували ухилення боржника від виконання зобов`язань суду не надано.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що матеріали подання не містять належних доказів щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань за судовим рішенням, у зв`язку з чим у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, 10, 12, 19, 81, 258-260, ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання обов`язків - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 19.12.2019 року.

Суддя П.А. Кравченко