Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 522/16048/15-ц

провадження № 61-8693св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником Крупкою Оленою Олександрівною, на постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява обґрунтована тим, що 29 травні 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 95 000 доларів США з розрахунку 13,50 % річних на строк з 29 травня 2008 року по 29 травня 2029 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту, відповідач, за договором іпотеки від 29 травня 2008 року, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,3 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 4 472 717,26 гривень. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитом, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості у розмірі 4 472 717,26 гривень звернути стягнення на на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 травня 2008 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,3 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року в складі судді: Погрібного С. О. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок виконання основного зобов`язання ОСОБА_1 щодо оплати заборгованості у розмірі 4 472 717,26 гривень за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 травня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29 травня 2008 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,3 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на предмет іпотеки, встановивши ціну на предмет іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на дату реєстрації права власності за ПАТ «Дельта Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що боржником за основним зобов`язанням порушено договірні зобов`язання перед позивачем, а вартість предмета застави не перевищує загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем, суд вважав за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси в складі судді Єршової Л. С. від 07 червня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання до суду заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/16048/15-ц від 04 листопада 2015 року. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18. Підстави, які перешкоджають застосування вказаного правового висновку Великої Палати Верхового Суду в даній цивільній справі відсутні.

Аргументи учасників справи

У квітні 2019 року ПАТ «Дельта Банк» через представника Крупку О. О. подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції залишити без змін.При цьому посилалося на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. На момент звернення до суду і на даний момент зокрема, чинна постанова Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-124цс13, яка прийнята на спільному засідання судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України та підписана 13 суддями. Предметом розгляду по зазначеній справі був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки і зроблено правовий висновок, про те, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 95 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 29 травня 2029 року та з оплатою 13,5 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки від 29 травня 2008 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,3 кв. м, житловою площею 29,4 кв. м, та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 29 травня 2008 року за реєстровим № 2556.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з договору про надання споживчого кредиту та іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Внаслідок порушення виконання зобов`язань за договоромпро надання споживчого кредиту № 0 станом на 09 липня 2015 року у боржника утворилась заборгованість у сумі 4 472 717,26 грн.

Аналіз частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі, на підставі договору купівлі-продажу.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового звернення стягнення, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Тлумачення статей 328, 392 ЦК України, статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що суд не наділений повноваженням звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність іпотекодержателя є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржену постанову апеляційного суду без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником Крупкою Оленою Олександрівною, залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков