КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа 760/27560/17

19 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи адвоката Терехова Миколи Сергійовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

06 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що в 2011 році його було прийнято на посаду інженера-програміста відділу матеріально-технічного забезпечення Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи.

06.11.2017 року його було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із прогулом.

Зазначав, що його було звільнено незаконно та безпідставно, оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, причини звільнення за прогул не відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того, з наказом про звільнення з роботи його не було ознайомлено, копію наказу йому не надано, а лише по телефону повідомлено про звільнення.

Вважав такі дії відповідача незаконними, оскільки за час роботи у відповідача він ніколи не дозволяв собі бути відсутнім на робочому місці без поважних причин, він виконував правила трудового розпорядку та посадової інструкції своєчасно та належним чином. За весь час роботи у відповідача постійно знаходився на робочому місці і виконував свої обов`язки, про що свідчить той факт, що він отримував заробітну плату та премію.

Крім того, звільнення є незаконним, оскільки він є членом первинної профспілкової організації, засідання профспілкової організації про надання згоди на його звільнення не було, на засідання його не викликали, письмових та усних пояснень він не надавав.

Також вказував що, починаючи з 07.11.2017 року він був відсутній на роботі з поважних причин, так як знаходився на лікуванні, що підтверджується листом непрацездатності Серія АДГ №002688 від 07.11.2017 року. Також в цей день йому зателефонували з роботи та повідомили про звільнення з займаної посади згідно п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул і після отриманої інформації він потрапив до лікарні № 4 з діагнозом гіпертонічний криз, де знаходився на лікуванні до 25.11.2017.

Посилався також на те, що внаслідок незаконного звільнення його з роботи, порушення його прав на працю він зазнав моральних страждань

Враховуючи вищевикладене, просив суд поновити його на посаді головного фахівця-програміста сектору інформаційних технологій та захисту інформації відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фахівця-програміста сектору інформаційних технологій та захисту інформації відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення з 06.11.2017 року.

Стягнуто з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2017 року - 16.09.2019 року в розмірі 153 394,20 грн. та моральної шкоди 5000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на користь держави судовий збір у розмірі 1583, 94 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць піддано негайному виконанню.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи адвокат Терехов Микола Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог та був позбавлений можливості здійснити поновлення на роботі позивача, оскільки наказ від 06.11.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 » останнім не оскаржувався та діє на даний час, а тому суд не мав права без скасування наказу чи визнання його незаконним поновлювати особу на роботі. Звертав увагу на правомірність звільнення позивача, оскільки порушення трудової дисципліни зафіксовані роботодавцем та проведено службове розслідування, яким достовірно встановлені численні факти відсутності позивача на робочому місці, також відповідачем дотримано процедуру накладення дисциплінарного стягнення та отримано згоду профспілкового комітету на звільнення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вострєцова Валентина Володимирівна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що відповідачем не надано доказів відсутності позивача на роботі та наявності в його діях дисциплінарного проступку, що стали підставою для його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки наявність працівника на території підприємства, а не на робочому місці не може бути підставою для звільнення його за прогул.

У судовому засіданні представник відповідача Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи адвокат Лубяниченко Володимир Олександрович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вострєцова Валентина Володимирівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що починаючи з 03.01.2012 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Державним науково-дослідним інститутом з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.87-89 т.1)

17.03.2014 року наказом № 97-к ОСОБА_1 було призначено на посаду провідного інженера програміста сектору технічного забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення у Державному науково-дослідному інституті з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (а.с.30 т.1).

Наказом № 303-к від 06.11.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади головного фахівця-програміста сектору інформаційних технологій та захисту інформації відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення, з 06.11.2017 року у зв`язку з прогулом без поважних причин, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Підставою для видачі вказаного наказу зазначено акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі та акт службового розслідування (а.с. 39 т.1).

Звертаючись до суду з позовом до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на незаконність його звільнення, оскільки за час роботи у відповідача він постійно знаходився на роботі та ніколи не дозволяв собі бути відсутнім на робочому місці без поважних причин, виконував правила трудового розпорядку та посадової інструкції своєчасно та належним чином, за що отримував заробітну плату та премію. Також посилався на те, що його звільнення є незаконним, оскільки він є членом первинної профспілкової організації, засідання профспілкової організації про надання згоди на його звільнення не було, на засідання його не викликали, письмових та усних пояснень він не надавав.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції судом до первинної профспілкової організації Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи був надісланий запит щодо згоди профспілкової організації на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до витягу з протоколу № 36 засідання первинної профспілкової організації Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи від 16.07.2019, профспілкова організація надала згоду на звільнення ОСОБА_1 , який працював на посаді головного інженера-програміста відділу матеріально-технічного забезпечення Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи. (а.с.233 т.1)

Задовольняючи частково позовні вимоги, поновлюючи ОСОБА_1 на посаді головного фахівця-програміста сектору інформаційних технологій та захисту інформації відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення з 06.11.2017 року, стягуючи з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2017 року - 16.09.2019 року в розмірі 153 394,20 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а тому він підлягає поновленню на роботі і на його користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральна шкода.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як вони не ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та вимогах матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 своєї постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року по справі №6-1412цс17 зазначено, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівників від роботи у зв`язку з тимчасовою працездатністю або перебування його у відпустці. Частиною 2 вказаної статті цього Кодексу встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення, й правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

При цьому, згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15, при доведеності порушення працівником трудової дисципліни, не відібрання у нього письмових пояснень з приводу його відсутності на роботі не може бути підставою для визнання наказу про звільнення незаконним. Тобто невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є не лише встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й також встановлення поважності причин відсутності. Отже, роботодавець зобов`язаний не лише зафіксувати факт відсутності працівника на робочому місці, але також встановити період протягом якого працівник був відсутній. Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, причому характер цього порушення визначає вид дисциплінарного стягнення. Адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного дисциплінарного проступку, які мають бути належним чином зафіксовані, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. При цьому, право обрання виду дисциплінарного стягнення є прерогативою адміністрації роботодавця.

Законодавством не визначено порядку фіксації прогулу роботодавцем чи іншими органами. Саме тому, будь-який акт чи службова записка вважатимуться такими, що не мають офіційного характеру. Факти, що викладені у відповідному акті чи доповідній записці повинні підтверджуватися також іншими доказами. Фіксування факту відсутності працівника на робочому місці - акт, складений безпосереднім керівником працівника і рапорт (доповідна записка) керівнику установи чи підприємства. Акт має підтверджуватись підписами не менше, як трьох осіб і містити в собі фіксацію часу протягом якого працівник був відсутній.

У справах у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Згідно посадової інструкції головного фахівця - програміста сектору організації та обслуговування інформаційно-аналітичної системи Держветфітослужби Відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 , головний фахівець - програміст зобов`язаний, зокрема, дотримуватися трудової дисципліни та встановлених правил внутрішнього розпорядку в інституті (п.2.4 інструкції).

Також в п.2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи передбачено, що кожен член трудового колективу зобов`язується дотримуватися трудової дисципліни, правил внутрішнього розпорядку.

Відповідно до п.5.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи для працівників, постійні робочі місця яких знаходяться за адресою м. Київ, вул. Донецька , 30 , встановлено трудовий розпорядок - 40 годинний робочий тиждень з двома вихідними днями. Розпочинається робочий день о 9.00, а закінчується о 18.00. Обідня перерва з 13.00 до 13.48. У передвихідний та передсвятковий день робота розпочинається о 09.00, а закінчується о 17.00 (обідня перерва з 13.00 до 13.48).

З наказу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи від 05 жовтня 2016 року №87-ОД «Щодо використання електронних перепусток» вбачається, що з метою підвищення ефективності функціонування пропускного режиму, посилення контролю за додержанням працівниками трудової дисципліни, недопущення безконтрольного проникнення в приміщення сторонніх осіб та переміщення матеріальних цінностей, що знаходяться на балансі ДНДІЛДВСЕ наказано працівникам ДНДІЛДВСЕ використовувати особисті електронні перепустки працівників для входу та виходу через турнікети на пунктах пропуску адміністративних будівель ДНДІЛДВСЕ (вул. Донецька, 30, вул. Волинська 12); у разі відсутності електронної перепустки працівника здійснювати вхід та вихід з використанням тимчасової електронної перепустки, яку можна отримати на центральному посту охорони ДНДІЛДВСЕ (вул. Донецька, 30), після здійснення запису у журналі «Реєстрації тимчасових перепусток» та повідомити працівників відділу персоналу про користування тимчасовою електронною перепусткою працівника; не використовувати електронну перепустку інших співробітників ДНДІЛДВСЕ для входу та виходу через турнікети на пунктах пропуску адміністративних будівель ДНДІЛДВСЕ; у разі втрати електронної перепустки працівника, з метою отримання нової, письмово повідомити директора ДНДІЛДВСЕ.

Судом встановлено, що робоче місце позивача було розташоване в першому адміністративному корпусі інституту за адресою м. Київ, вул. Донецька, 30 , прохід до якого здійснюється виключно через систему STOP-NET з використанням особистої електронної перепустки працівника, що визнано сторонами по справі.

З наказу № 303-к від 06.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено з посади головного фахівця-програміста сектору інформаційних технологій та захисту інформації відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення з 06.11.2017 року у зв`язку з прогулом без поважних причин, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України.

При цьому, підставою для видачі вказаного наказу вказано акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі та акт службового розслідування.

З наданих суду та досліджених в судовому засіданні актів від 12.10.2017 року, 13.10.2017 року, 18.10.2017 року, 19.10.2017 року, складених співробітниками відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 не вийшов на роботу в дні складання зазначених вище актів (а.с. 46-49 т.1).

З наявних в матеріалах справи актів від 04.10.2017 року, 09.10.2017 року, 23.10.2017 року, 27.10.2017 року, 30.10.2017 року, складених співробітниками відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 слідує, що ОСОБА_1 порушив Правила внутрішнього розпорядку (а.с. 42, 44, 50, 52, 54 т.1).

Наказом №102-ОД від 03.11.2017 року про проведення службового розслідування щодо невиходу на роботу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 створено комісію в складі: голови комісії Меженського А.О. , заступника директора з наукової роботи, міжнародних відносин та інформаційно-наукового забезпечення; членів комісії: ОСОБА_7, заступника директора з наукового забезпечення керівництва випробувальним центром, ОСОБА_4 , головного фахівця-інспектора з кадрів відділу персоналу; ОСОБА_8, головного фахівця-юристконсульта сектору документального забезпечення та виконання доручень відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення, ОСОБА_5 , голови профспілкового комітету Інституту.

За вказаним наказом комісія повинна провести службове розслідування причин відсутності ОСОБА_1 на роботі у жовтні 2017 року та до 10 листопада 2017 року та подати в.о. директора ДНДІЛДВСЕ на затвердження акт розслідування. (а.с. 33-34)

Згідно висновків, викладених в акті службового розслідування від 06.11.2017 року №48, комісією у складі: голови комісії Меженського А.О., членів комісії ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 визнано дні відсутності на роботі ОСОБА_1 , головного фахівця-програміста сектору інформаційних технологій та захисту інформації відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення 09.10.2017, 12.10.2017, 13.10.2017, 18.10.2017, 19.10.2017, 30.10.2017 прогулами без поважних причин. (п.8.1 Акту) та запропоновано звільнити ОСОБА_1 згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України за допущені порушення «Правил внутрішнього розпорядку ДНДІЛДВСЕ», що виявилися у прогулах без поважних причин 04.10.2017, 06.10.2017, 25.10.2017 та 30.10.2017 року (п.9.1 Акту). (а.с. 35-37 т.1)

06.11.2017 року співробітниками відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , було складено акт про те, що головний фахівець-програміст сектору інформаційних технологій та захисту інформації відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 ознайомився із актами про відсутність його на робочому місці без поважних причин 09.10.2017, 12.10.2017, 13.10.2017, 18.10.2017, 19.10.2017 та 30.10.2017, однак від надання письмових та усних пояснень з даного приводу ОСОБА_1 відмовився (а.с. 38 т.1).

З викладеного вбачається, що факт відсутності позивача на роботі 09.10.2017, 12.10.2017, 13.10.2017, 18.10.2017, 19.10.2017 та 30.10.2017 встановлений комісією на підставі складених актів про відсутність працівника на роботі та інформації з системи STOP-NET, яка фіксує час виходу працівника на роботу та час залишення ним роботи.

На підтвердження поважності причин відсутності на роботі 09.10.2017, 12.10.2017, 13.10.2017, 18.10.2017, 19.10.2017 та 30.10.2017 позивачем ні комісії з розслідування, ні роботодавцю, ні суду першої та апеляційної інстанції доказів не надано, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про законність звільнення позивача з роботи за прогул без поважних причин, а висновки суду першої інстанції про незаконність такого звільнення не ґрунтуються на встановлених обставинах справи, досліджених доказах та вимогах матеріального права.

Доводи позивача, які суд першої інстанції вважав обґрунтованими, зокрема про те, що обставини викладені в акті службового розслідування від 06.11.2017 року не відповідають дійсності, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

З п.7 Акту службового розслідування від 06.11.2017 року вбачається, що під час службового розслідування встановлено, що протягом жовтня 2017 року ОСОБА_1 систематично порушував «Правила внутрішнього розпорядку ДНДІЛДВСЕ», про що були складені відповідні акти. Так 09.10.2017 року ОСОБА_1 прибув на роботу об 12.09, а залишив роботу о 12.23; 30.10.2017 року прибув на роботу о 08.53, а залишив роботу о 09.02. Також ОСОБА_1 без поважних причин був відсутній на роботі 12.10.2017, 13.10.2017, 18.10.2017, 19.10.2017.

Встановивши вказані обставини, комісія визнала дні відсутності на роботі ОСОБА_1 , головного фахівця-програміста сектору інформаційних технологій та захисту інформації відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення 09.10.2017, 12.10.2017, 13.10.2017, 18.10.2017, 19.10.2017, 30.10.2017 прогулами без поважних причин, навівши вказані висновки в п.8.1 Акту службового розслідування від 06.11.2017 року.

Ці факти підтверджено відомостями системи STOP-NET.

Крім того, як зазначалося вище, обов`язковість використання особистих електронних перепусток працівниками для входу та виходу через турнікети на пунктах пропуску адміністративних будівель ДНДІЛДВСЕ (вул . Донецька, 30, вул. Волинська 12 ) встановлена наказом Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи від 05 жовтня 2016 року №87-ОД «Щодо використання електронних перепусток».

Як зазначалося вище, позивачем не надано доказів його присутності на роботі 09.10.2017, 12.10.2017, 13.10.2017, 18.10.2017, 19.10.2017, 30.10.2017 з 9 год. до 18 год. як передбачено Правилами внутрішнього трудового розпорядку, а тому підстав вважати, що обставини встановлені в акті службового розслідування від 06.11.2017 року не відповідають дійсності - відсутні.

Посилання сторони позивача на те, що робота системи STOP-NET є некоректною не підтверджені належними та допустимими доказами та ґрунтуються виключно на припущеннях позивача та його представника.

Також в суді апеляційної інстанції представником позивача було визнано, що вхід до першого адміністративного корпусу інституту, розташованого за адресою м. Київ, вул. Донецька, 30 , в якому знаходиться робоче місце позивача, здійснюється виключно через систему STOP-NET за допомогою особистої електронної перепустки й обов`язковість проходження до робочого місця через систему STOP-NET позивачу була відома.

Суд першої інстанції також помилково погодився з доводами позивача про те, що наявна у відповідача система STOP-NET, на підставі даних якої були складені акти про відсутність позивача на роботі, не є коректною у роботі, оскільки б в іншому випадку табель обліку робочого часу за жовтень 2017 року містив інформацію щодо фактичного часу роботи позивача та в день виявлення порушення позивачем трудової дисципліни відповідна інформація була б доведена до керівництва та відділу адміністративного управління та матеріально-технічного забезпечення. При цьому, судом не враховано, що лише 03.11.2017 року було видано наказ в.о. директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №102-ОД про проведення службового розслідування щодо невиходу на роботу ОСОБА_1 на підставі якого було створено комісію, яка повинна була провести службове розслідування причин відсутності ОСОБА_1 на роботі у жовтні 2017 року та до 10 листопада 2017 року та подати в.о. директора ДНДІЛДВСЕ на затвердження акт розслідування.

Отже, судом першої інстанції не враховано, що табель робочого часу за жовтень 2017 року, що міститься на аркушах справи 126-128 в томі 1 було складено до видачі наказу №102-ОД від 03.11.2017 року та до складення акту службового розслідування від 06.11.2017 року №48. Після проведення відповідного службового розслідування та виявлення здійснених позивачем прогулів, до табелю обліку робочого часу було внесено відповідні зміни та проставлено відмітки прогул 09.10.2017 року, 12.10.2017 року, 13.10.2017 року, 18.10.2017 року, 19.10.2017 року, 30.10.2017 року, що відповідає обставинам, встановленим в акті службового розслідування від 06.11.2017 року №48.

З наведених вище підстав, колегія суддів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відсутність днів прогулу підтверджується виплатою позивачу заробітної плати та премії за жовтень 2017 за відпрацьований період у повному обсязі, тобто без вирахування днів, які зазначені в акті перевірки як дні прогулу, оскільки заробітна плата за жовтень 2017 року згідно виписки за картковим рахунком позивача була виплачена 31.10.2017 року, тоді як комісією було встановлено факти відсутності ОСОБА_1 на роботі лише 06.11.2017 року, тобто заробітна плата була виплачена в повному обсязі до встановлення роботодавцем факту порушення працівником трудової дисципліни.

Доводи позивача про те, що у зазначені в акті службового розслідування дні він не знаходився безпосередньо на своєму робочому місці, але перебував на території підприємства, виконуючи свої посадові обов`язки, а тому ці дні не можна вважати прогулами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту його перебування на території інституту 09.10.2017 року, 12.10.2017 року, 13.10.2017 року, 18.10.2017 року, 19.10.2017 року, 30.10.2017 рокута виконання ним будь- яких робіт ( наряди, акти виконаних робіт, заявки і т.ін.), а згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт відсутності позивача на роботі в зазначені дні підтверджений належними та допустимими доказами, наданими відповідачем.

Доводи представника позивача про те, що в наказі про звільнення не вказано конкретно, за яке саме порушення трудової дисципліни його було звільнено, не є підставою для визнання звільнення незаконним, оскільки відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір з працівником може бути розірваний на розсуд роботодавця як за декілька, так і за один прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. В наказі про звільнення позивача підставою для звільнення зазначено акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі, акт службового розслідування. В акті службового розслідування від 06.1.2017 року № 48 комісія визнала дні відсутності на роботі ОСОБА_1 09.10.2017 року, 12.10.2017 року, 13.10.2017 року, 18.10.2017 року, 19.10.2017 року, 30.10.2017 року.

Враховуючи все вище викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про законність звільнення позивача на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, оскільки порушення трудової дисципліни зафіксовані роботодавцем належним чином, для перевірки обставин вчинення порушення було проведено службове розслідування, яким встановлені факти відсутності позивача на робочому місці без поважних причин 12.10.2017 року, 13.10.2017 року, 18.10.2017 року, 19.10.2017 року та факти відсутності позивача на робочому місці без поважних причин більше трьох годин 09.10.2017 року та 30.10.2017 року, що є підставою для звільнення за прогул.

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, оскільки за встановлених у цій справі обставин, вчинення позивачем прогулів є доведеним, так як підтверджене належними та допустимими доказами, позивачем не доведено наявність поважних причин відсутності його на роботі протягом робочого дня 12.10.2017 року, 13.10.2017 року, 18.10.2017 року, 19.10.2017 року та більше трьох годин 09.10.2017 року та 30.10.2017 року.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, так як звільнення позивача за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України є законним і підстав для його поновлення на роботі та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди немає.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з підстав необґрунтованості та недоведеності вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 36,40, 147, 147-1, 148, 149 КЗпП України, ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи адвоката Терехова Миколи Сергійовича задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року

Головуючий: Судді: