Справа № 444/1597/17
Провадження № 2/444/37/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Усманова З.З.,

позивач ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Жовкві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, з підстав викладених у позовній заяві.

В подальшому відповідач за первісним позовом та одночасно позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернувся в суд із зустірчним позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя , а саме просив визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 та визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що спірне майно набуте ним та відповідачем на ім`я відповідача в шлюбі та належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок серії КММ № НОМЕР_1 .

Вказує, що їх з відповідачем шлюб було розірвано 18.08.2005 року у відділі РАЦС Жовківського РУЮ Львівської області , актовий запис про одруження за №138.

Спірне майно було побудоване та придбане під час шлюбу та за спільні кошти, які належали їм з відповідачем як подружжю. Зазначає, що спірний будинок та усі господарські споруди біля нього були побудовані позивачем та відповідачем разом за спільні грошові кошти та спільними зусиллями, так яв вони на цей час перебували у шлюбі і разом вели спільне господарство.Вказаний житловий будинок, що складається із двох поверхів загальною площею 203,9 м.кв.,сарай біля будинку, огорожа, ворота, ганок були побудовані в 1986 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі.В спірному будинку він проживає з часу його побудови та зареєстрований у такому житловому будинку з 27.06.1988 року по сьогоднішній день.

Проте літом після розірвання шлюбу ОСОБА_4 виїхала з України до Італії на роботу та постійне місце проживання та поверталася в Україну не рідше одного разу на рік із перебуванням до 30 календарних днів.

Відтак, з урахуванням тих обставин, що жодних притензій щодо користування чи проживання ОСОБА_1 у спільному, разом побудованому та сумісно нажитому будинку до цього часу від ОСОБА_4 до ОСОБА_1 не надходило, він не знав де в Італії проживає його колишня дружина, його право власності не порушувалося, вважає що строк позовної давності для звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя ним збережений, так як про порушення свого права власності він фактично дізнався лише 03.08.2017 року , тобто коли було призначене судове засідання.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначає , що в період з 2008-2009 роки ним у вищевказаному житловому будинку було проведено ряд ремонтних робіт, зокрема відбулася заміна вікон , а саме здійснено закупівлю нових вікон, замінено водяну систему до будинку, та ряд інших робіт для збереження цілісності будинку, його належного догляду та експуатації . На його ім`я було укладено договори про користування електричною енергією, договори на надання послуг газопостачання, вироблено субсидії на вказані комунальні послуги, які він за весь цей час оплачував.

Разом з тим, вказує на те, що він є немолодою людиною, хворіє на цукровий діабет, що значно погіршило його зір, він все своє життя пропрацював,на даний час є пенсіонером та ветераном праці , станом на сьогоднішній день він не отримує жодної допомоги від своїх синів живе на одну пенсію та тимчасові незначні підзаробітки, за рахунок яких забезпечує своє життєдіяльність.Зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 побудований його руками і на сьогоднішній день є єдиним місцем його проживання.

Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або позасудовому порядку.

А тому просив суд, визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1

Визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами .

14.07.2017 року суддею відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

12.10.2018 року на підставі клопотання представника позивача первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення , ухвалою суду залишено без розгляду.

12.11.2018 року на підставі ухвали суду по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та провадження по справі зупинено.

11.04.2019 року судом постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі.

В подальшому 18.11.2019 року на підстві ухвали суду від 18.11.2019 року прийнято заяву позивача про відмову від позову в частині позовних вимог, а саме, щодо реального поділу майна будинку АДРЕСА_1 .

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог, щодо реального поділу майна будинку АДРЕСА_1 - провадженням закрито .

Позивач за первісним позовом, одночасно відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо позовних вимог за зустрічним позовом заперечила, вважає що спірний будинок слід продати, будинок був у спільній частковій власності до того як вона подала позов до суду, так як з часу розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 свою частину будинку вже забрав . так як продав без її згоди автомобіль, постільну білизну, посуд, холодильник, а також нищить таке майно .

Представник позивача за первісним позовом одночасно відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, які викладених у клопотанні щодо застосування строку позовної давності та у позові просить відмовити. Зазначив, що ОСОБА_1 було достеменно відомо, що нерухоме майно оформлено на його колишню дружину, жодної дії з 2001 року не було зроблено, щоб реалізувати своє право на дане майно, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом одночасно позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, які викладені у відзиві його представника на позовну заяву.Зустрічну позовну заяву підтримав з наведених у ній позовних вимог

Представник відповідач за первісним позовом одночасно позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1

Визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показав, що позивач та відповідач спільно будували будинок десь 1987 або 1988 роках. Знає, що ОСОБА_1 є спокійний по характеру, не агресивний , в будинку проживає сам, чому ОСОБА_4 не проживає в спірному будинку йому не відомо, як виїхала за кордон так і з того часу там не проживає . На подвір`я ОСОБА_4 заходить. Ствердив, що ОСОБА_1 працював на роботі, де працювала ОСОБА_4 йому не відомо. Про спір між сторонами щодо житлового будинку йому нічого не відомо, також причини виїзду за кордон ОСОБА_4 йому теж не відомі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 показав,що ОСОБА_1 є нормальною людиною, який перебуває в нормальних із сусідами відносинах. Коли приходить до будинку ОСОБА_4 то вони постійно сваряться.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показав, що вона з 1990 року проживає за адресою АДРЕСА_1 . Зазначає, що ОСОБА_1 є спокійною людиною по складу характеру. ОСОБА_4 приходить до будинку та на город біля будинку, в самому будинку не проживає. На даний час буває частіше, коли була за кордоном то була рідше. По якій причині ОСОБА_4 в будинку не проживає свідку не відомо. Також чому остання перебувала за кордоном та про спір за даний будинок йому також нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 показала, що сторін вона знає давно з моменту їх одруження, жили подружжя ОСОБА_9 добре, вони на 3 роки швидше почали будувати свій будинок. ОСОБА_1 постійно працював над будинком, будував його разом із дружиною ОСОБА_4 . Ствердила, що ОСОБА_4 приходить до будинку та на город біля будинку, в самому будинку не проживає. На даний час буває частіше, коли була за кордоном то була рідше. Чула що є між ОСОБА_9 сварки за даний будинок. По якій причині ОСОБА_4 в будинку не проживає йому не відомо. Також чому остання перебувала за кордоном їй нічого не відомо. На даний час ОСОБА_1 в будинку проживає сам. Про розлучення сторін їй відомо з їх слів, а тому саме коли сім`я ОСОБА_9 розлучилася їй не відомо.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 показала, що ОСОБА_1 є її колишнім чоловіком, в лютому 1984 року одружилися , треба було закінчити будівництво будинку, вирішила їхати за кордон , була нехватка грошей. Це було 16.11.2001 року. Приїхала в 2004 році було все нормально, до того передавала кошти , посилки. Будинок був побудований в шлюбі, був спільною сумісною власністю . На даний час ОСОБА_1 вже все забрав, так як нищить це майно. Їх з відповідачем шлюб було розірвано 18.08.2005 року . В 2005 році почалися сварки, ОСОБА_1 казав що вона тут нічого немаю, казав що випише її з будинку. Вона йому запропонувала розлучитися і поділити будинок. Адвокат відповів, що будинок стоїть на ОСОБА_4 і потрібно, щоб прийшов чоловік , щоб поділити частки. Однак чоловік відмовився, хоча вона йому пропонувала все оплатити. Всі рази , що вона намагалися розділити частки із чоловіком він їй завжди погрожував, в них конфліктна із ним ситуація, всіма діями чинив їй перешкоди в користуванні будинком. Зверталася в поліцію усно на дії колишнього чоловіка . Коли вона була в Італії на заробітках ОСОБА_1 переробив всі договори по газу, по воді, виробив субсидію. Робила покращення в спірному будинку перегороджувала стіну, вікна вставляла, син передавав гроші, стіни, все на 2 поверсі робила. Коли приїжджала на Україну вона жила в сестри в с.Гребінці, в сина бо боялася йти до спірного житлового будинку. Хоче нормальний доступ до будинку, а якщо ні, то вважає , що слід відчужити даний будинок.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що стосунки із сторонами по справі нормальні, що вона є рідною сестрою з ОСОБА_4 з нею відносини нормальні із позивачем ОСОБА_1 відносини теж нормальні. Будинок будували двоє ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Поїхала сестра за кордон на заробітки, так як було важке матеріальне становище . Коли приїхала перший раз із закордону її чоловік їй сказав, що він її виписав та що вона тут нічого не має, всі відпустки ОСОБА_1 її до будинку не впускав. Із ОСОБА_1 вона ніколи не сварилася, вважає що вони обидвоє хату будували, а її сестра немає нічого, ні одної дитини він не хоче бо егоїст, однолюб,замкнутий, все йому заважає. Ділитися їз сестрою він не хоче , вважає що так несправедливо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 показав, що стосунки із сторонами по справі, а саме його батьками є нормальні. Спірний будинок батьки будували в шлюбі, обоє працювали окрім того займалися сільським господарством. Повідомив , що батьки розлучені довший час, не проживають разом, не можуть поділити будинок. Батько створив умови такі що вона у спірному будинку проживати не може. Мати перебувала за кордоном на заробітках. Були випадки що мати дзвонила що б він приїхав так як батько їх погрожував молотком . З 2001 року батьки не проживають . Деякі документи по будинку він допомагав мамі оформляти, газ проводив на 2 поверх. Конфлікт виник через те що мати поїхала за кордон . Батько завжди стверджував що будинок його, якщо мамі потрібно будинок то нехай судиться. Пропонували ОСОБА_1 добровільно поділити будинок, або продати його . Думав що він з батьком в нормальних відносинах, допомагав йому, приїжджав до нього .

Заслухавши пояснення учасників, покази свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно п.9 до "Прикінцевих та перехідних положень" ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківсього РУЮ Львівської області вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище- ОСОБА_12 )розірвали шлюб , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №138 від 18.08.2005 року.

Із копії свідоцтва про право власності виданного начальником Львівського БТІ від 23.04.2001 року за реєстровим № 1293 на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 в цілому власником майна є ОСОБА_4 .

Із технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 від 03.03.2017 року вбачається, що рік забудови будинку 1986 , загальна площа будинку становить 203.9 кв.м., житлова 54.9 кв.м., допоміжна 73.0 кв.мю., площа приміщень загального користування 76.0 кв.м.

Відповідно до довідки виданої ОКП БТІ та ЕО від 10.10.2017 року , видно що інвентаризаційна вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 станом на 10.10.2017 року складає 420 176 грн.

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області від 31.07.2017 року №1464 , зазначено що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Статтею 60 СК України закріплено презумпцію спільності майна подружжя. Відповідно до положень вказаної статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 57 СК України чітко регулює, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено під час розгляду справи саме позивач та відповідач здійснювали будівництво спірного житлового будинку.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Твердження сторони відповідача ОСОБА_4 про те, що в данному житловому будинку немає двох різних входів , а також те, що кошти на ремонті роботи в данному спірному житловому будинку надавала через старшого сина, а також те що ОСОБА_1 чинить перешкоди та не надає можливості їй проживати у спірному будинку не підтверджене жодними доказами.

Зокрема , як вбачається із висновку №38-18 судової інженерно-технічної експертизи по цивільній справі №444/1597/17 можливі два варіанти реального поділу житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (1/2 ід.ч) з розрахунком грошової компенсації співвласнику частка якого менша за ідеальну по кожному із варіантів.

Пропонується такі господарські споруди, як хвіртка літ.«№1» вартістю 5566,0 грн. огорожа літ «№2» вартістю 46383,5 грн., ворота літ «№3» вартістю 7421,4 грн., колодязь «К», вимощення літ «І» вартістю 7421,4 грн. загальною вартістю 66792,0 грн., залишити в спільному користуванні співвласників. Тоді поділу між співвласниками підлягатиме наступний розмір вартості будинковолодіння який становить 1788549,0 грн.

На Ѕ ідеальну частку співвласників припадатиме по 894274,5 грн. Та подано два варіанти поділу.

Покази свідків, яких було допитано під час розгляду справи, не спростовують очевидних фактів, а саме що будинок сторонами побудовано в шлюбі, а також те, що існує спір щодо вищезгаданого майна. Окрім того, ОСОБА_4 не підтверджено належним чином і того, що ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у користуванні спірним майном, будівельні та ремонтні роботи спірного майна не здійснювалися за кошти ОСОБА_1 як він зазначає , а за кошти, які були надані ним так і ОСОБА_4 .

З встановлених судом обставин вбачається, що спірне майно набуте відповідачем та позивачем під час шлюбу.

Ч.1 ст.71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Суд бере до уваги, що згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В той же час згідно ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Однак в ситуації, що є предметом спору, суд не розглядає питання відступлення від засад рівності часток подружжя, оскільки розглядає позовні вимоги позивача лише в межах, які нею визначені, а стороною відповідача водночас не подано жодного доказу, який би підтвержував обставини, що мають істотне значення для відступлення від засад рівності часток подружжя.

Судом встановлено, що спірне майно побудоване сторонами за час перебування у шлюбі . А тому, суд приходить до висновку, що таке є спільною сумісною власністю.

Відповідачем не подано жодних доказів, які б підтверджували, що спірне майно є її особистою власністю, як і не доведено, що таким спірним будинком ОСОБА_1 не дає користуватися спірним будинком чи чинить будь які перешкоди ОСОБА_4 .

Суд керується фактичними обставинами справи та представленими доказами, зокрема свідоцтвом про право власності на житловий будинок, технічним паспортом на спірний житловий будинок, в той же час право власності зареєстроване в повному обсязі на ОСОБА_4 .

Враховуючи рівність часток подружжя у спільній сумісній власності, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами . А як наслідок в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Окрім того, представником ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подано письмове клоптання про застосування строків позовної давності, яке мотивував тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі. Вказаний шлюб було розірвано 18.08.2005 року на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданного відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського РУЮ Львівської області про, що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №138 від 18.08.2005 року. За час перебування у зазначеному шлюбі ОСОБА_4 набуто право власності на житловий будинок , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 21.04.2011 року серія КММ №0105909.

В кінці 2001 року у зв`язку із наявними фінансовими труднощами сім`ї, ОСОБА_4 виїхала за межі території України з метою працевлаштування, та після цього щорічно приїжджала на територію України з метою проведення щорічної відпустки. Також слід зауважити про те, що після виїзду ОСОБА_4 у 2001 році за межі території України відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 значно погіршилися , носили характер конфліктних та неприязних.

У 2003 році ОСОБА_4 перебувала у черговій щорічній відпустці на території України та знаходилась за своїм місце реєстрації, та враховуючи неприязні стосунки, напружену ситуацію із ОСОБА_1 усно вимгала щоб він покинув даний будинок , оскільки він своїми діями не сприяв утворенню даного майна, та не опікувався його утриманням в належному стані. Також зазначає , що після розірвання шлюбу у ОСОБА_1 відсутнє будь яке спільне розуміння та взаємна згода щодо розпорядження майном , на продаж та компенсацію коштів за продане майно останній не погоджується.

А тому, вважає що ОСОБА_1 при зверненні із вказаним позовом до суду пропущено строки позовної давності , в зв`язку із чим судом має бути застосована наслідки спливу позовної давності та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому, враховуючи пояснення сторін по справі, допит свідків, приходжу до переконання що фактично відлік позовної давності слід рахувати від часу коли ОСОБА_1 дізнався про порушене його право, тобто з часу подачі ОСОБА_4 позову про усунення перешкод в користування спірним житловим будинком, шляхом виселення, а не з часу розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому враховуючи задоволення позовних вимог позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судового збору 640 грн.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи, що спір вирішений судом по суті, суд приходить до висновку, що для забезпечення прав учасників на розпорядження належним їм майно необхідно після набрання рішенням суду законної сили скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 27.04.2019 року, відповідно до вимог ч. 7 ст. 158 ЦПК України, а саме оскільки відсутнє вмотивоване клопотання учасників справи, то заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили після чого скасовуються.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 158,247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд.

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1

Визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами .

Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 27.04.2019 року у вигляді накладення арешту на житловий будинок житлового будинку АДРЕСА_1 , який згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок серії КММ № 010590 від 23.04.2001 року виданого Львівським обласним державним комунальних бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на праві власності належить ОСОБА_4 , після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_5 )сплачений при подачі до суду судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлення 09.12.2019 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.