Справа № 214/2217/19
2/214/1669/19
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

12 серпня 2019 року Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Гринь Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову пред`явленого в рамках цивільної справи №214/2217/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Арго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

25.03.2019 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Арго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В даній позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01.04.2018 року по 14.05.2018 року в сумі 6796,00 грн. і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 15.05.2018 року по 25.03.2019 року в сумі 53930,88 грн., а всього 60726,88 грн.

Ухвалою від 22.04.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.08.2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках в банківських установах та майно, належні ТОВ «Імперія-Агро» в розмірі достатньому для задоволення вимог, зазначених у позові.

Дослідивши матеріали справи та встановивши обставини, з яких позивач просить вжити заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» позови майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Разом з тим, в поданій заяві про забезпечення позову позивачем не зазначено конкретні причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, не обґрунтовано необхідність забезпечення позову та доцільність застосування саме вказаного ним виду забезпечення позову та не надано жодних доказів з приводу вчинення відповідачем будь-яких дій, направлених на можливість в подальшому не виконувати судове рішення. Посилання позивача на існування ризику недостатності коштів для виплати заборгованості по заробітній платі, що унеможливить виконання рішення, які б свідчили про реальність таких намірів та ймовірність ускладнення виконання рішення суду на майбутнє є припущеннями, на яких в силу ст.81 ЦПК України не може ґрунтуватись доказування.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову, оскільки це не виправдовує застосування таких заходів, метою їх застосування та процесуальним призначенням, не є необхідним та виправданим завданнями цивільного судочинства та не забезпечуватиме захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, які він має намір захистити при зверненні до суду.

За даних обставин суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150-153,258-260, 353 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Дніпровський апеляційний суд через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у 15-ти денний строк з дня вручення її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.Г. Гринь