Справа №295/8372/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з Глущенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ частину квартири, будівельних матеріалів, обладнання,

за участю: позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Янчука М.О., представника відповідача адвоката Полонської Л.М., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.05.2003 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати квартиру АДРЕСА_1 , будівельні матеріали, обладнання та інше майно, яке було використано в процесі будівництва добудови до вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ; визнати за позивачем право власності на Ѕ частки вказаної квартири загальною площею 33,3 кв.м. і жилою площею 26,00 кв.м. та на Ѕ частки будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, яке було використано в процесі будівництва добудови в зазначеній квартирі 100% готовності. При цьому посилається на те, що сторони з травня 2003 року до березня 2014 року проживали однією сім`єю, жили як чоловік та жінка, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Квартиру АДРЕСА_1 сторони придбали 07.06.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, право власності на яку було зареєстровано за позивачем. Протягом 2006-2008 років позивач за власні кошти провів реконструкцію будинку шляхом добудови та надбудови, повністю збудувавши двоповерхову прибудову до 100% готовності, здійснив всі внутрішні будівельні роботи, а тому на його думку вказана квартира та добудова належить кожній із сторін у рівних частках.

Ухвалами судді Богунського районного суду м. Житомира від 17.06.2015 року ОСОБА_3 відкрито провадження у цивільній справі та вжито заходів забезпечення позову.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.10.2015 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26.05.2016 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Зосименка О.М. від 13.10.2016 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.02.2017 року позов залишено без розгляду.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2017 року скасовано арешт майна.

Ухвалами Апеляційного суду Житомирської області від 19.04.2017 року скасовано ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 09.02.2017 року та 21.03.2017 року.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.09.2017 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Зосименка О.М. від 13.02.2018 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 03.12.2018 року позовну заяву залишено без руху.

14.12.2018 року від позивача до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали судді про залишення позову без руху.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 17.12.2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження.

Допитаний в судовому засіданні 20.03.2019 року в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що позивач є старшим братом його дружини. Позивач познайомився з ОСОБА_2 у 2003 році та з 2004 року вони проживали на зйомних квартирах. На початку 2005 року позивач позичив у нього 2000 доларів США на придбання частини будинку по АДРЕСА_2 , тоді це був старий будинок. Потім позивач позичив у нього ще 3000 доларів США на ремонт будинку, в якому зі своєю бригадою робив ремонт. Договори позики письмово не укладали. Позивач з відповідачем до 2014 року проживали в будинку, який був оформлений на дружину. Позивач з відповідачем часто гостювали у батьків.

В судовому засіданні 20.03.2019 року допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що сторони з 2006 року проживали з ним по сусідству у будинку по АДРЕСА_2 як сім`я з сином ОСОБА_6 . Вони купили старий будинок, потім його відбудували, при цьому будівництвом та документами займався позивач. Часто гостювали, разом проводили час. Хто купував будинок, оплачував будівництво, не відомо, однак пояснив, що у сторін був спільний бутік в «Глобалі». Позивач вже років три-чотири не проживає у будинку.

Допитана в судовому засіданні 09.04.2019 року в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що в 2013 році позивач та відповідач хрестили її дитину. ОСОБА_2 продала будинок матері по провулку Каракульному 2006 чи 2008 році та придбала за ці кошти будинок по АДРЕСА_2 . У позивача з відповідачем були стосунки, вони проживали спільно з 2010-2011 року до 2014 року. Новий будинок відповідач будувала за допомогою свого батька.

В судовому засіданні 09.04.2019 року допитаний в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що він є хрещеним батьком дитини відповідача і йому не відомо чи проживали сторони спільно. Вперше побачив позивача на дні народженні Дані приблизно в 2010 році.

Допитаний в судовому засіданні 09.04.2019 року в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що позивач проживав з 2005 року з дружиною ОСОБА_10 чи ОСОБА_11 та дитиною по сусідству по АДРЕСА_3 рік. В будинку у позивача не був, новий будинок будували працівники позивача.

В судовому засіданні 20.05.2019 року допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_2 пояснила, що будинок по АДРЕСА_4 є батьківським. АДРЕСА_5 вул АДРЕСА_6 , який належав її матері позивач продала влітку 2005 року. Кошти частково виручені від продажу цього будинку були витрачені на купівлю будинку по АДРЕСА_4 , при цьому позивач не був присутній у нотаріуса при оформленні купівлі-продажу. Позивач консультував її з приводу будівництва будинку. Спочатку вона зустрічалась з позивачем, а спільно проживати вони почали з 2010 року.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити, а представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва від 28.04.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №290 від 30.03.2005 року.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2005 року ОСОБА_13 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,3 кв.м., в тому числі житловою площею 26,0 кв.м. Цей продаж здійснено за суму в 4348 грн.

08.07.2005 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем у встановленому законом порядку.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбними договором.

Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до висновку експерта №584/12-2017 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 26.12.2017 року дійсна ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 в цінах станом на дату дослідження, без урахування земельного компоненту, може становити 943700 грн. Оскільки клопотання експерта про надання додаткових матеріалів не задоволено, встановити за результатами натурного обстеження вказаної квартири об`єм (кількість) та вартість використаних будівельних матеріалів, виробів та конструкцій на дату проведення дослідження, не вбачається за можливе. Разом із тим, вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, використаних при будівництві квартири АДРЕСА_1 , визначена за укрупненими показниками відновної вартості, станом на 01.10.2017 року, становить 719748 грн. Поділ вказаної квартири на окремі ізольовані квартири не вбачається можливим та експертом запропоновано на розгляд суду можливі варіанти поділу квартири в частках близьких до ідеальних.

Позивачем в обґрунтування позову надано копії: позовної заяви ОСОБА_14 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що надійшла до Богунського районного суду м. Житомира 10.04.2007 року; ухвал Богунського районного суду м. Житомира від 10.05.2007 року та 04.06.2007 року про заборону сторонам здійснювати будівельні роботи; листа прокуратури Богунського району м. Житомира від 08.12.2006 року, відповідно до якого в ході перевірки встановлено, що ОСОБА_2 та її співмешканцем ОСОБА_1 проводиться реконструкція квартир АДРЕСА_7 за АДРЕСА_2 без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, а також письмової згоди на здійснення такої реконструкції всіх співвласників зазначеного будинку; постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду №2-п-3165/07 від 04.06.2007 року.

Обставини, зазначені у вищевказаних письмових доказах, наданих позивачем, що стосуються участі ОСОБА_1 у здійсненні будівельних робіт, спростовуються рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25.09.2009 року по справі №2-177/09 за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самовільно збудованої прибудови. При цьому ОСОБА_1 приймав участь у вказаній цивільній справі спочатку в якості співвідповідача, однак під час розгляду справи був виключений зі складу учасників справи та при ухваленні рішення суду відповідачем була лише ОСОБА_2 .

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили 06.10.2009 року, встановлено, що сторони по справі ( ОСОБА_14 та ОСОБА_2 ) є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_2 , кожному з них належить по 14/100 частин домоволодіння, при цьому позивач займає квартиру АДРЕСА_8 , а відповідач - АДРЕСА_9 2 вказаного будинку. Біля належної відповідачу ОСОБА_2 квартири, останньою здійснено двоповерхову прибудову зовнішніми розмірами 11,85 х 5,10 х 1,83 х 2,60 м., яка не узаконена у встановленому законом порядку та дозвіл на її будівництво не надавався, що згідно ст.376 ЦК України вважається самочинним будівництвом. Зазначеним рішенням задоволено позов та зобов`язано ОСОБА_2 знести самовільно зведені несучі конструкції та прибудову до квартири АДРЕСА_1 з приведенням земельної ділянки площею 0,0015 га під знесеними об`єктами у придатний для подальшого використання стан.

Про здійснення саме ОСОБА_2 ремонтно-будівельних робіт власної частини житлового будинку по АДРЕСА_10 свідчать також припис Житомирської міської інспекції ДАБК від 11.12.2006 року, протокол про правопорушення у сфері містобудування від 15.12.2006 року та постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері містобудування №88 від 18.12.2006 року, видані на ім`я ОСОБА_2 . При цьому в зазначеній постанові вказано, що ОСОБА_2 в 2006 році самочинно розпочала ремонтно-будівельні роботи власної квартири АДРЕСА_1 Будівництво виявлене в грудні 2006 року, яке не закінчено.

На даний час спірна прибудова є самочинним будівництвом та не зареєстрована на праві власності за позивачем, а тому не є нерухомим майном, на неї не може бути визнано право власності в судовому порядку та вона не підлягає поділу.

У своїй заяві на адресу Житомирського міського голови від 26.08.2010 року ОСОБА_2 зазначала, що вона мешкає зі своїм неповнолітнім сином в АДРЕСА_10 з 2005 року.

Крім того, згідно нотаріально посвідченої довіреності від 30.01.2007 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав в АДРЕСА_5 .

З додаткової угоди №3 від 06.04.2007 року до договору про надання в оренду індивідуального сейфу для зберігання цінностей №581 від 07.12.2006 року, вбачається, що ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_5 .

В листі Управління Державтоінспекції УМВС України в Житомирській області на №26/16149 від 11.06.2008 року зазначено адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_11 .

У своїй заяві про оскарження постанови АМ №133379 та протоколу АМ1 №050387 по справі про адміністративне правопорушення від 09.08.2010 року на адресу начальника УДАІ УМВС України в Житомирській області, ОСОБА_1 вказував свою адресу: АДРЕСА_11 .

В грудні 2011 року ОСОБА_2 складено нотаріально посвідчену заяву, якою вона підтвердила, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_1 .

З огляду на перебування позивача у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_12 , який було розірвано 30.03.2005 року, позовні вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.05.2003 року по 30.03.2005 року не підлягають до задоволення.

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , оскільки ними не вказані конкретні періоди часу спільного проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства. Свідок ОСОБА_9 взагалі ніколи не був у спірній квартирі. Також в матеріалах справи відсутні жодні письмові докази отримання позивачем від ОСОБА_4 позики на загальну суму 5000 доларів США на придбання спірної квартири та будівництва прибудови до неї.

Інші наявні у справі письмові докази свідчать, що після розірвання шлюбу з колишньою дружиною позивач до 01.01.2010 року проживав за іншою адресою ніж відповідач, а саме в АДРЕСА_5 , де і був зареєстрований за місцем проживання.

З огляду на визнання відповідачем ОСОБА_2 , допитаною в якості свідка в судовому засіданні, факту спільного проживання з позивачем однією сім`ю без реєстрації шлюбу з 2010 року, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Позивачем не надано суду жодних доказів здійснення ним витрат на придбання спірної квартири, проведення її реконструкції, здійснення до неї прибудови за власні кошти, як то договори, чеки, квитанції, тощо.

Наданий позивачем рахунок №34473025 від 20.05.2005 року про проживання сторін та ОСОБА_15 з 27.02.2005 року по 20.05.2005 року у КП «Готельному господарстві «Житомир» не свідчить про те, що сторони проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, спільний сімейний бюджет.

З огляду на відсутність в справі належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в їх сукупності спільного, постійного проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, піклування один про одного з усіма притаманними ознаками шлюбно-сімейних відносин під час придбання квартири АДРЕСА_1 07.06.2005 року та під час здійснення прибудови до неї, у суду відсутні підстави для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину вказаної квартири та Ѕ частки будівельних матеріалів, обладнання та іншого майна, яке було використано в процесі будівництва добудови до квартири.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 07.08.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_12 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_13 .

Суддя: С.М. Полонець