Провадження №22-ц/812/2046/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.

за участі: відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №488/2499/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Корабельний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Селіщевої Лариси Іванівни у приміщенні цього суду 09 вересня 2019 року, повний текст якого складений в той же день, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и л а :

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивовано тим, що 20 лютого 2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2013 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , 2009 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 01 жовтня 2009 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 698. Дитина проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку з утримання дитини, добровільно відмовляється надавати на це кошти, інтересами дитини не цікавиться. ОСОБА_1 є працездатним, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суду стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , 2009 року народження в розмірі ј частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, і до досягнення сином повноліття, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 червня 2019 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачу ОСОБА_1 було направлено ухвалу суду про відкриття провадження, в якій також визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, але у встановлений в ухвалі строк, він відзиву та клопотань до суду не надав. Відповідачем не надано доказів того, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів.

Оцінюючи надані докази та враховуючи, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дітей рівноцінно, суд вважав, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим через неповне з`ясування судом важливих обставин, що мають значення для вирішення справи, які суд вважав встановленими, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути аліменти в іншому розмірі, а саме - у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не отримав від суду позовної заяви, викликів та повідомлень, процесуальні документи направлялись не за місцем його реєстрації та фактичного проживання. Це позбавило його можливості надати заперечення на позов та докази відносно свого сімейного положення, наявності інших утриманців, а також стану здоров`я. Як наслідок, визначаючи розмір аліментів на утримання сина, суд не врахував, що відповідач одружений з 19 квітня 2017 року з ОСОБА_6 , від цього шлюбу має на доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто має на утриманні малолітню дитину та дружину, а також, що він отримав травми під час виконання службових обов`язків, що і досі впливає на стан здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

В силу частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вимоги до судового рішення викладені у ст.ст. 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони є батьками сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2010 року, який розірваний рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2013 року.

Після розірвання сторонами шлюбу син сторін проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні.

Між сторонами існує спір щодо надання відповідачем коштів на утримання дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України).

Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Згідно із частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частиною 2 статті 182 СК України).

За такого з урахуванням відсутності визначених статтею 188 СК України обставин, є передбачені законом підстави для покладення на батька дитини ОСОБА_1 обов`язку з оплати аліментів. Однак, висновок суду щодо розміру стягнутих з відповідача аліментів ґрунтується на неповно, без дотримання вимог статті 182 СК України, з`ясованих обставинах, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, що на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів, який просить стягнути позивачка.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком.

Ухвалою від 13 червня 2019 року про відкриття провадження у справі суд визначив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, що цілком відповідає вимогам частини 6 статті 19, статті 187, частинам 14 статті 274, статті 277 ЦПК України.

Відповідно до статті 190, частини 5 статті 272 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи протягом двох днів з дня її складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення в силу частини 6 статті 272 ЦПК України є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з наданої на запит суду інформації (а.с. 11), місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано по АДРЕСА_1 .

Ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялась останньому за зазначеною у позовній заяві адресою: АДРЕСА_2 та вдруге - за адресою: АДРЕСА_1 (конверти повернувся без вручення, із відміткою причини «за закінченням строку зберігання»).

Виходячи з положень частини 6 статті 272 ЦПК України судове рішення та додані до нього документи відповідачем не отримані.

Всупереч наведеним вимогам, суд, грубо порушивши права відповідача, визначені статтями 43, 277, 278 ЦПК України, не надавши йому права на ознайомлення із висунутими до нього вимогами та наявними у справі доказами, права на надання відзиву та своїх доказів, вважав, що є підстави для розгляду справи по суті. Таке призвело до неповного з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення.

Зважаючи на такі обставини та положення частини 3 статті 367 ЦПК України з метою відновлення порушених прав відповідача, апеляційний суд прийняв додані до апеляційної скарги докази.

Так, з наданих відповідачем копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , довідки військово-лікарської комісії від 27 травня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 одружений з 19 квітня 2017 року з ОСОБА_6 , від цього шлюбу має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто з урахуванням вимог статті 84 СК України має на утриманні малолітню дитину та дружину, а також, що він отримав травми під час проходження військової служби.

Суд першої інстанції внаслідок порушення норм процесуального права такі обставини не встановив та не взяв їх до уваги при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання їхнього сина, тоді як врахування обставин щодо наявності у відповідача інших утриманців, його сімейного стану, стану здоров`я є обов`язковим відповідно до статті 182 СК України.

З урахуванням викладеного, а також виходячи з засад розумності та справедливості, заявлених позивачем вимог, колегія суддів, враховуючи наявність у відповідача крім сина Данила двох інших утриманців, вважає за необхідне визначити наступний розмір аліментів на сина Данила 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є достатнім та необхідним для утримання спільної дитини сторін і не призведе до порушення прав інших утриманців відповідача.

Оскільки порушення норм процесуального права, яких при розгляді справи припустився суд першої інстанції щодо вручення відповідачеві копій позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі та можливості надання останнім відзиву та доказів по справі, призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду в силу положень пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України необхідно скасувати, постановити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Так, порядок та розміри справляння судового збору, підстави звільнення від його сплати визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за пунктом 3 статті 5 Закону № 3674-VI, а відповідач за пунктом 13 статті 5 Закону № 3674-VI відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2019 року скасувати, постановити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якого зареєстровано у АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання якої зареєстровано у АДРЕСА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2019 року і до повноліття дитини.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

______________________________________________________

Повний текст постанови суду виготовлений 18 грудня 2019 року