Ухвала

09 липня 2019 року

м. Київ

справа № 221/7706/18

провадження № 61-884ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кривцової Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовомОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року у даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення наявних у ній недоліків. Заявникові слід було надати до суду касаційної інстанції документ про сплату судового збору,або ж документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з клопотанням, у якому просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на важкий майновий стан та зазначаючи, що він отримує невелику пенсію у розмірі 1 497,00 грн, не працює та інших доходів не має. На підтвердження своїх доводів заявником додано довідку з Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова про отримання ним пенсії за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року у розмірі 7 113,97 грн, а також рахунок за спожитий ним газ та повідомлення про наявність заборгованості за спожиту електроенергію.

Оскільки ОСОБА_1 не було надано до суду касаційної інстанції доказів на підтвердження розміру його річного доходу за попередній календарний рік, з урахуванням якого суд може звільнити особу від сплати судового збору, а також доказів відсутності у нього іншого доходу, окрім пенсії, ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліку його касаційної скарги до 22 квітня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

20 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із клопотанням, у якому повторно просить звільнити його від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги, посилаючись на те, що його майновий стан не дозволяє сплатити зазначені судові витрати внаслідок того, що він отримує невелику пенсію в розмірі 1 497,00 грн, не працює, інших доходів не має, сукупний дохід за 2018 рік становив 46 119,97 грн. Разом з тим, заявником надано довідку, видану Східним управлінням Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про те, що він з 12 жовтня 2012 року перебуває на обліку як фізична особа-підприємець. Обсяг його доходу згідно з податковою декларацією платника єдиного податку з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року склав 42 000,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року у задоволені клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, касаційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявникові.

У серпні 2019 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Частиною другою статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У поданій касаційній скарзі заявник зазначає, що повний текст оскаржуваної постанови було складено судом 10 грудня 2018 року та отримано ним 13 грудня 2018 року, а тому подається в межах дозволеного, статтею 390 ЦПК України, строку на оскарження. З моменту повернення касаційної скарги і до повторного звернення до Верховного Суду пройшло два місяці, однак в касаційній скарзі заявник не вказує причин пропуску строку для повторного звернення до Суду, а також не порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Також, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що він звільнений від сплати судового збору у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ, оскільки він є споживачем фінансових послуг.

За змістом частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору за подання позовів, апеляційної (касаційної) скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів. Таким чином, відповідачі при подачі касаційної скарги у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором мають сплачувати судовий збір за ставками, встановленими Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

ОСОБА_1 є позивачем за зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Кредобанк»про визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки, у зв`язку з чим відповідно до вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору в цій частині.

Однак, за первісним позовом, який подано ПАТ «Кредобанк», ОСОБА_1 є відповідачем у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, що позбавляє його права на звільнення від сплати судового збору з підстав, визначених статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому він має сплатити судовий збір за цією вимогою.

У клопотанні доданому до касаційної скарги заявник повторно просить звільнити його від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги, посилаючись на те, що його майновий стан не дозволяє сплатити зазначені судові витрати внаслідок того, що він отримує невелику пенсію в розмірі 1 497,00 грн, не працює, інших доходів не має, сукупний дохід за 2018 рік становив 46 119,97 грн. Разом з тим, заявником надано довідку, видану Східним управлінням Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про те, що він з 12 жовтня 2012 року перебуває на обліку як фізична особа-підприємець. Обсяг його доходу згідно з податковою декларацією платника єдиного податку з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року склав 42 000,00 грн.

Клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, відстрочення або розстрочення його сплати, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі на час звернення з касаційною скаргою.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

У зв`язку з наведеним вище, заявнику слід направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, вказавши підстави для поновлення, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також на підтвердження сплати судового збору необхідно надати документи, що підтверджують його сплату,або ж документів, що підтверджують підстави для відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від його сплати.

Керуючись статтями 127, 136, 185, 390, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 06 грудня 2018 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 09 вересня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Кривцова