ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-95/1998 Номер провадження 22-ц/814/50/19Головуючий у 1-й інстанції Усенко Т.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

13 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Пікуля В.П., розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 року визнано право власності за ОСОБА_2 повністю на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні їй з дитиною ОСОБА_3 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 8800 грн. до 31 грудня 2000 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави державне мито в сумі 353 грн. 64 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01 листопада 2019 року матеріали, зазначені як матеріали цивільної справи № 2-95/1998 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням направлено до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області для ініціювання відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 червня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у відновленні втраченого судового провадження по цивільній справі № 2095/1998 оскільки наявних матеріалів справи не достатньо для відновлення втраченого судового провадження.

Дана ухвала набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду 05 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків, а саме звернення до апеляційного суду з мотивованою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху суд апеляційної інстанції зазначив, що з матеріалів справи не можливо встанови обставини на які посилається ОСОБА_1 в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що судом розглядався позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

З чого можна зробити висновок, що ОСОБА_1 брала участь у справі та знала про її розгляд, проте апеляційну скаргу подано більше ніж через 20 років після винесення рішення.

На виконання даної ухвали від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження в якій зазначила, що в судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції вона не була присутня, зустрічний позов нею не подавався, крім того в оскаржуваному рішення прізвище позивача вказано як ОСОБА_4 , тоді як вона ОСОБА_1 . Також вказала, що вона звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення ОСОБА_2 злочину - використання підробленого документу, а саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 року.

Однак, скаржником не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона дійсно не брала участь в розгляді справи та не була повідомлена про винесення оскаржуваного рішення.

Тоді як в рішенні суду першої інстанції зазначено, що відповідач ОСОБА_1 з позовом погоджується.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення судом першої інстанції досліджувалося свідоцтво про право власності на житло від 02 червня 1993 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 , в якому зазначено її власників - позивача та відповідача по справі.

Відповідно до паспорта серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд звертає увагу, що дані відповідача щодо ім`я та по батькові, а також дати народження та відомостей про право власності на спірну квартиру є ідентичними з ОСОБА_1 , а тому приходить до висновку про допущення в оскаржуваному рішенні описки щодо зазначення прізвища відповідача як ОСОБА_2 замість ОСОБА_2.

При цьому, сам факт звернення скаржника до правоохоронних органів з заявою про скоєння злочину не свідчить, що рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 року є підробленим.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України встановлено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом частини третьої статті 289 ЦПК України 1963 року (в редакції на час постановлення оскаржуваного рішення) судові рішення місцевих судів оскаржувалися шляхом подання відповідних касаційних скарг.

Згідно ст. 291 ЦПК України 1963 року касаційні скарги на рішення районних (міських) судів, міжрайонних (окружних) судів, Верховного Суду Республіки Крим, обласного, Київського і Севастопольського міських судів, міжобласного суду, військових судів може бути подано протягом десяти днів з наступного дня після проголошення рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року по справі № 2-798/1998.

Крім того, ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У § § 46, 47 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Тобто, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 цього Кодексу (ч. 4 ст. 357 ЦПК України)

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи, що доводи наведені в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджуються наявними доказами, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційноюскаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 січня 1998 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В.П. Пікуль