ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5323/14-ц Номер провадження 22-ц/814/948/19Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

За участю секретаря судового засідання : Зеленської О.І.

Представника позивача Мирко Р . О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року, ухвалене у період часу з 16:50:35 год. 31 серпня 2015року до 09 год. 00 хв. 01 вересня 2015 року під головуванням судді Блажко І.О., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

17 квітня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Марфін банк» (далі - ПАТ «Марфін банк») звернулося до суду з позовом до фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів 8 млн 688 тис. 949 грн 88 коп. заборгованості за кредитом, 2 млн 243 тис. 983 грн 80 коп. заборгованості за відсотками, 725 тис. 253 грн 47 коп. пені; 3 тис. 654 грн сплаченого судового збору.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 02 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «МТБ»), правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», та ФОП ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 00308/Р (далі - Кредитний договір).

У зв`язку зі зміною графіка погашення за Кредитним договором між ВАТ «МТБ», та ФОП ОСОБА_2 23 квітня 2009 року укладений договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору та договорів про внесення змін та доповнень до нього банк (позивач) зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді мультивалютної непоновлювальної кредитної лінії у сумі 20 млн 917 тис. 839 грн 49 коп. зі сплатою за користування кредитом 10,0 % річних за траншами у доларах США і 13 % річних за траншами у гривнях і терміном погашення до 31 травня 2016 року.

У зв`язку зі зміною графіка погашення за Кредитним договором між ВАТ «МТБ» та ФОП ОСОБА_2 29 грудня 2009 року укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до Кредитного договору.

Договорами про внесення змін та доповнень № 3 від 01 вересня 2010 року та № 4 від 18 листопада 2011 року до Кредитного договору змінено графік погашення кредиту та умови нарахування відсотків за кредитом.

20 вересня 2012 року між ВАТ «МТБ» та позичальником було укладено договір про внесення змін та доповнень № 5 до Кредитного договору, згідно з яким викладено кредитний договір в новій редакції.

17 жовтня 2013 року змінено графік погашення кредиту та умову нарахування відсотків за договором про внесення змін та доповнень № 6 до Кредитного договору.

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 10 від 03 червня 2008 року.

ФОП ОСОБА_2 зобов`язався на умовах, у розмірі та в строки, встановлені кредитним договором, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісію, пеню та штрафи відповідно до умов цього договору. Своїх зобов`язань за договором не виконав, кредитні кошти повертав несвоєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 00697-СР від 02 червня 2008 року (далі - Договір поруки), відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність за виконання умов Кредитного договору, відповідає перед кредитором за зобов`язаннями, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі.

У зв`язку зі зміною графіка погашення кредиту за Кредитним договором було укладено договори про внесення змін та доповнень до Договору поруки № 1 від 23 квітня 2009 року, № 2 від 29 грудня 2009 року, № 3 від 01 вересня 2010 року.

У зв`язку зі зміною найменування кредитора та графіка погашення кредиту за Кредитним договором було укладено договір про внесення змін та доповнень до Договору поруки № 4 від 18 листопада 2011 року.

У зв`язку зі зміною графіка погашення кредиту за Кредитним договором було укладено договір про внесення змін та доповнень до Договору поруки № 5 від 20 вересня 2012 року та № 6 від 17 жовтня 2013 року.

Відповідачі своїх зобов`язань за договорами не виконали, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року позов ПАТ «Марфін банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін банк» заборгованість у розмірі 11 млн 658 тис. 187 грн 15 коп. за Кредитним договором та судовий збір у сумі 3 тис. 654 грн.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З рішенням не погодився відповідач ФОП ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк», з урахуванням дійсної суми заборгованості та нарахованих штрафних санкцій на підставі судово-економічної експертизи.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд невірно надав оцінку доказам у справі, оскільки позивачем не наведено достатніх і обґрунтованих розрахунків розміру позовних вимог. Позовні вимоги визнає частково.

Вважає, що ухвалюючи рішення, суд взагалі тільки констатував позовні вимоги позивача, не обґрунтувавши їх ніяким чином.

Звертає увагу на те, що рішення суду в частині стягнення пені в сумі 725 253,47 гривні ухвалено без урахуванням норм ч. 6 ст. 232 ГК України, норм ст.ст. 550 та 551 ЦК України.

Також вказує на допущені судом помилки при складенні тексту судового рішення, а саме: невірний запис імені, по батькові відповідача ОСОБА_3.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 30 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року - скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитом - 8 688 949,88 грн., заборгованість за відсотками 2 243 983,80 грн., заборгованість за пенею - 703 248,40 грн., а всього - 11 636 182,08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» сплачений судовий збір в сумі 3654 грн.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - закрито.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 30 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Судом встановлено, що 02 червня 2008 року між ВАТ «МТБ», правонаступником якого є ПАТ «Марфін банк», та ФОП ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір (а.с.11-15).

Відповідно до умов пункту 1.1 Кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на суму 1 444 620 дол. США на такі цілі: 1 400 000 дол. США на придбання нежитлового приміщення загальною площею 748,6 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та 44 620 дол. США на оплату страхових платежів з 02 червня 2008 року і терміном погашення по 29 травня 2009 року, з урахуванням умов підпунктів 3.2.3.1-3.2.3.7 зазначеного договору, зі сплатою 13 % річних за фактичний період користування кредитом (з розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за кредитом, а позичальник зобов`язується на умовах, у розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені, штраф та інші платежі, які передбачені умовами цього договору. Кредит видається з можливістю конвертації у національну валюту України.

Відповідно до пункту 1.2 Кредитного договору позичальник має право отримувати кошти за кредитом таким чином, щоб загальна сума отриманих коштів (траншів) за кредитом не перевищувала встановленої пунктом 1.1 цього договору суми.

Відповідно до пункту 1.3 видача коштів за кредитом відбувається траншами (частинами) на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, що є невід`ємними частинами цього договору, шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника в дол. США № НОМЕР_1 , відкритий у філії ВАТ «МТБ» у м. Полтаві, МФО 331973.

У зв`язку зі зміною графіку погашення та умов Кредитного договору між ВАТ «МТБ » та ФОП ОСОБА_2 неодноразово укладались договори про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, а саме: 23 квітня та 29 грудня 2009 року, 01 вересня 2010 року, 18 листопада 2011 року, 20 вересня 2012 року, 17 жовтня 2013 року (а. с. 20-22, 23-25, 26, 27-29, 30-35, 36, 37).

Змінами та доповненнями № 5 до кредитного договору від 20 вересня 2012 року сторони визначили нову редакцію кредитного договору, в яку внесли зміни 17 жовтня 2013 року.

Відповідно до умов пункту 1.3 договору про внесення змін та доповнень № 5 до Кредитного договору від 20 вересня 2012 року банк відкриває позичальнику кредитну лінію на строк з 02 червня 2008 року і терміном погашення до 31 травня 2016 року.

Згідно з цими умовами сторони домовилися про те, що станом на 17 жовтня 2013 року заборгованість Позичальника перед Банком за основним боргом за кредитом становить 8706549,77 грн.

Сторони в п. 1,2,7 договору від 17 жовтня 2013 року визначили відсоткову ставку за кредитом в розмірі 13 % річних по траншах у гривнях, за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості, а у разі наявності простроченої заборгованості більше чим два місяці процентна ставка за користування кредитом становить 14 % за фактичний період користування ( з розрахунку 360 календарних днів у році).

Згідно з пунктом 5.2 Кредитного договору від 20 вересня 2012 року, при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених підпунктами 1.1, 3.2.3, 3.3.2 Кредитного договору, позивач нараховує, а позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

З метою забезпечення належного виконання ФОП ОСОБА_2 вищезазначеного Кредитного договору ВАТ «МТБ» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за зобов`язаннями, що випливають з кредитного договору, солідарно з боржником і в повному обсязі, в тому числі з погашення заборгованості за основним боргом за кредитом, зі сплати відсотків та комісії, а також збитків та неустойки, що будуть нараховані за несвоєчасно погашену заборгованість за основним боргом, усім своїм майном та коштами, на які відповідно до чинного законодавства може бути звернуто стягнення (т. 1 а. с. 38).

У зв`язку зі зміною графіка погашення кредиту та умов Кредитного договору неодноразово укладались договори про внесення змін та доповнень до Договору поруки № 00697-СР від 02 червня 2008 року, а саме: 23 квітня та 29 грудня 2009 року, 01 вересня 2010 року, 18 листопада 2011 року, 20 вересня 2012 року (т. 1 а.с.39-43). Востаннє поручитель ОСОБА_3 уклав договір про внесення змін та доповнень до Договору поруки 17 жовтня 2013 року (т.1 а. с. 44).

Судами встановлено, що ФОП ОСОБА_2 своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконував, мав прострочення виконання своїх кредитних зобов`язань в порушення графіку платежів визначених договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20 вересня 2012 року. Внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі порушили зобов`язання за кредитним договором та договором поруки. Невиконання позичальником умов Кредитного договору є істотним його порушенням, адже ПАТ «Марфін банк» не отримало відсотки, на які розраховувало згідно з його умовами, та є підставою для стягнення з стягнення суми заборгованості з відповідачів у солідарному порядку.

Апеляційний суд вважає висновки місцевого суду щодо солідарної відповідальності боржників обґрунтованим, однак не погоджується з ними в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Щодо тіла кредиту.

Сторони додатковою угодою від 17 жовтня 2013 року до кредитного договору визначили, що заборгованість за тілом кредиту становить 8706549 грн. 77 коп.

На час звернення до суду розмір заборгованості за тілом кредиту становив 8 688 949, 88 грн., який і підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Щодо відсотків , пені

у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року,зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою неустойка має акцесорний характер і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати обумовлені в договорі відсотки та неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

З укладеного між сторонами п. 3.2.5 кредитного договору від 02 червня 2008 року в редакції змін до договору № 5 від 20 вересня 2012 року вбачається ( .т.1 а.с.33), що банк за своїм розсудом має право змінити умови даного договору вимагати від позичальника дострокового повернення Кредиту та сплати відсотків за його користування у повному об`ємі. Також сторони визначили, що виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, інших платежів повинно бути здійснено протягом тридцяти календарних днів з дня отримання повідомлення про таку вимогу банку.

З матеріалів справи вбачається, що до суду банк звернувся з позовом 17.04.2014 року. Провадження у справі було відкрито 14 травня 2014 року. Копію позовної заяви ОСОБА_2 отримано 27 травня 2014 року. ( а. с. 56 т. 1)

Добровільний термін виконання зобов`язання щодо погашення кредитних коштів у боржника сплив 27 червня 2014 року.

Враховуючи, що пред`явлення позову до суду про дострокове стягнення кредитних коштів є окремим видом вимоги про дострокове повернення коштів, яке підтверджується лише судовим рішенням та має правовим наслідком зміни визначених кредитним договором термінів, суд апеляційної інстанції вважає, що до постановлення судового рішення місцевим судом, у відповідності з вимогами ЦПК України банк мав право збільшити свої позовні вимоги в межах строку для добровільного виконання вимоги банку щодо дострокового погашення кредитних коштів, визначених у кредитному договорі, що не суперечить раніше висловленим правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року, вказівки якої є обов`язковими для суду апеляційної інстанції, було зазначено, що при обрахуванні розміру нарахованих банком відсотків, пені та штрафних санкцій, судами не було враховано п.11 доповнень до кредитного договору № 6 від 17 жовтня 2013 року, де передбачено, що сплата позичальником штрафів та пені за порушення ним зобов`язань щодо своєчасного і повного погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій за період з 25 квітня 2013 року до дня укладення змін до договору, тобто до 17 жовтня 2013 року не здійснюється.

Таким чином, з розрахунків проведених банком необхідно виключити нарахування відсотків за період з 25 квітня 2013 року по 17 жовтня 2013 року, та нарахування відсотків після 27 червня 2014 року.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду висловлені в постанові від 06 лютого 2019 року ( а. с. 78-85 т. 3 ), вимогами ч.6 ст. 232 ГК України, п. 5.8 укладеного між сторонами кредитного договору слідує, що сторони досягли домовленості про те, що нарахування штрафних санкцій, пені за прострочення виконання грошового зобов`язання припиняється через три роки з дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, з розрахунків проведених банком, необхідно виключити нарахування пені за період з 25 квітня 2013 року по 17 жовтня 2013 року та уточнити розмір нарахованої пені за несвоєчасну сплату відсотків, врахувавши факт припинення нарахування відсотків з 27 червня 2014 року.

У відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

В ході судового розгляду справи неодноразово виникало питання щодо перевірки правильності проведення Банком розрахунків тіла кредиту, відсотків, пені та відповідність їх умовам кредитного договору.

В ході розгляду справ призначалися судово - бухгалтерська експертиза,( т . 3. А.с.217-218) однак експерти відповіді на поставлені запитання не надали, мотивуючи відсутністю в матеріалах справи первинних документів. (Т.4 а. с. 1-13)

Відповідно до вимог ст.110 ЦПК України висновок експертизи не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивовано в судовому рішенні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки експерта є недостатньо мотивованими. Так, експерту були поставлені запитання про відповідність наданого банком розрахунку умовам кредитного договору. При цьому було зазначену сталу величину тіла кредиту, розрахункові періоди, чітко визначені відсоткові ставки за відсотками та пенею. Зазначені розрахунки повинні були бути перевірені виключно математичним обрахунком, що експерти не зробили.

Наявні в матеріалах справи кредитні договори, розрахунки проведені Банком надають можливість суду перевірити вірність розрахунків банку ( т.1 а. с. 160, 205, т. 3 а. с. 209-210) умовам укладеного між сторонам кредитного договору із послідуючими змінами. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести переоцінку доказів в зазначеній частині ( мотиви викладені вище) та необхідністю визначити розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Щодо стягнення відсотків:

Розмір відсотків, який прохав стягнути банк (з урахуванням сплачених платежів за відсотками 697537,49 грн.) станом на 28 квітня 2015 року становить 2 243 983,80 грн. Як уточнено в ході апеляційного розгляду справи, з розрахунків наданих банком під час апеляційного розгляд, вбачається, що станом на 27 червня 2014 року розмір заборгованості за відсотками становить (2 243 983,80 грн. за виключенням нарахованих відсотків у період з 25 квітня 2013 року по 17 жовтня 2013 року та нарахованих відсотків з 27 червня 2014 року по 28.04.2015 року) 1 706 068, 83 грн. (один мільйон. сімсот шість тисяч шістдесят вісім грн.)

Таким чином розмір відсотків, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача становить 1 706 068, 83 грн.

Щодо стягнення пені :

З матеріалів справи вбачається, що Банком розрахунок пені проводиться в межах обумовленого сторонами умов кредитного договору з 01 листопада 2012 року по 27 квітня 2015 року.

Пеня за тілом кредиту:

Згідно з розрахунком банку розмір пені за тілом кредиту станом на 28 квітня 2015 року становить 470008 грн.50 коп.

Розмір пені за період, за який не нараховуються пеня з 25 квітня 2013 року по 17 жовтня 2013 року становить 6746, 59 грн.

Всього з відповідачів підлягає пеня за несвоєчасно сплачене тіло кредиту становить:

470008 грн.50 коп.- 6746, 59 грн. = 463 261,41 грн.

Пеня за відсотками:

З урахуванням заборгованості за відсотками станом на 27 червня 2014 року 1 706 068, 83 грн., виключивши період за який пеня згідно умов договору не нараховується, з 25 квітня 2013 року по 17 жовтня 2013 року, виходячи з розрахунків банку, розмір пені становить: на час пред`явлення позову 17 квітня 2014 року - 21 464 грн. 92 коп., Після 17 квітня 2014 року до 28 квітня 2015 року розмір пені за користування відсотками (враховуючи припинення нарахування відсотків з 27 червня 2014 року) становить 237824,27 грн.

Всього, розмір пені за несвоєчасну сплату відсотків, з врахуванням сплаченої суми пені становить : 21464.92 -20330.64 + 237824,27 = 238 958,55 грн.

Всього розмір пені за користування тілом кредиту та відсотками становить:

463 261,41 грн. + 238958.55грн = 702219 грн. 96 коп.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апелянта в частині неналежного обґрунтування судом розміру заборгованості за кредитним договором та неврахування умов договору є слушними та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, про що вище зроблено детальний аналіз необхідності зменшення нарахованих банком відсотків та пені.

З розрахунків наданих банком необхідно виключити нарахування пені та відсотків в період з 25 квітня 2013 року по 17 жовтня 2013 року, та період з 27 червня 2014 року, після якого нарахування відсотків припиняється.

Посилання апелянта на необхідність застосування норм ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені по причині світової кризи і збільшення курсу долара США не спростовують висновків суду в цій частині, оскільки при укладенні кредитного договору позичальник був попереджений про ризики отримання коштів у іноземній валюті.

Окрім цього, за умовами договору в редакції від 17 жовтня 2013 року розмір заборгованості за кредитом був зафіксований у національній валюті.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Внаслідок неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором майнові права позивача були порушені. Відповідач ОСОБА_3 , як поручитель, несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями співвідповідача, боржника за кредитним договором.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року в частині розміру стягуваної заборгованості.

Апеляційний суд не погоджується і з висновками місцевого суду в частині компенсації судового збору в солідарному порядку відповідачами, оскільки такий обов`язок може бути покладений виключно за умовами договору поруки. Цивільне законодавство не визначає солідарного обов`язку боржника та поручителя в частині компенсації судових витрат.

Враховуючи висновок суду про зміну судового рішення, задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог, судові витрати за розгляд справи підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Позивачем в ході розгляду справи: при подачі позову сплачено 3654 гривні, за подачу касаційної скарги - 1218 гривень.

Компенсації підлягають судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позовні вимоги задоволено на 95,17 %.

За рахунок відповідачів необхідно компенсувати судові витрати позивача:

3654грн. х 95,17% + 1218 грн. х 95,17% = 3477,61 грн. +1159,55 грн. = 4637,16 грн.

Оскільки у відповідачів відсутній солідарний обов`язок відшкодування судових витрат, їх необхідно стягнути в рівних частинах з кожного на користь позивача по 2318 гривень 58 копійок.

Апелянт ОСОБА_2 при зверненні до суду з апеляційною скаргою сплатив 4019 гривень 14 копійок судового збору, з яких йому необхідно компенсувати за рахунок позивача ПАТ «Марфін Банк» частину пропорційно відмовленим у задоволенні позовним вимогами, а саме: 193,72 грн. (4019 х 4,87%).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2015 року змінити в частині розміру заборгованості за кредитом та розподілу судових витрат.

Зменшити стягувану з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00308/Р від 02 червня 2008 року заборгованість з 11 658 187 гривень 15 копійок до 11 097 238 (одинадцять мільйонів дев`носто сім тисяч двісті тридцять вісім) гривень 67 копійок, що складається з: заборгованості за кредитом в сумі 8688949 (вісім мільйонів шістсот вісімдесят вісім тисяч дев`ядсот сорок дев`ять) гривень 88 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 1706068 (один мільйон сімсот шість тисяч шістдесят вісім)гривень 83 копійки, пені за прострочення виконання зобов`язань в сумі 702 219 (сімсот дві тисячі двісті дев`ятнадцять) гривень 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кожного на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» по 2318 гривень 58 копійок в рахунок компенсації сплаченого позивачем судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 193 гривні 72 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.А. Гальонкін Г.Л. Карпушин