Дата документу 13.08.2019 Справа № 323/3462/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 323/3462/18 Головуючий у 1 інстанції Смокович М.В.
Провадження №22ц/807/2685/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 червня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договірних зобов`язань припиненими, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договірних зобов`язань припиненими.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 28.11.2006 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений Кредитний договір № ZPN0GK00001143, за умовами якого позивач отримав від банку кредит у розмірі 37000 доларів США під зобов`язання повернути його до 27.11.2026 року, сплативши проценти за користування ним та інші супутні платежі. Кредит був наданий для придбання позивачем у власність житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на момент укладення договору - АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором між сторонами 28.11.2006 року також був укладений Іпотечний договір № ZPN0GK00001143, за умовами якого вказаний житловий будинок був переданий відповідачу в іпотеку.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25.10.2015 року з ОСОБА_1 на користь відповідача було повністю стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором на суму 538893,63 грн., яке було повністю виконане позивачем.

Вважаючи свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконаними та внаслідок цього припиненими, позивач у червні 2018 року звернувся до відповідача з вимогою надати йому відповідну довідку про повну сплату заборгованості та зняти обтяження з належного позивачу житлового будинку, що виникло на підставі іпотечного договору. Однак відповідач в позасудовому порядку відмовився виконувати вимоги позивача, посилаючись на продовження існування заборгованості за кредитним договором.

З огляду на зазначене ОСОБА_1 просив суд визнати припиненими зобов`язання, що виникли на підставі Кредитного договору № ZPN0GK00001143 від 28.11.2006 року, у зв`язку з їх повним належним виконанням; визнати іпотеку, яка виникла на підставі Іпотечного договору № ZPN0GK00001143 від 28.11.2006 року припиненою у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; скасувати запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 оригінали правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано зобов`язання що виникли на підставі кредитного договору від 28.11.2006 року за № ZPN0GK00001143 - припиненими у зв`язку з їх виконанням, проведеним належним чином. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції. Доводами апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» є те, що суд першої інстанції, помилково на їх думку, вважав, що право відповідача нараховувати передбачені Кредитним договором проценти припинилось на час звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду з відповідним позовом, а у зв`язку з виконання рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 виконав й основне зобов`язання за Кредитним договором. Проте, судом не взято до уваги те, що погашення заборгованості на виконання рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року проведено позивачем лише 11 червня 2018 року, тобто майже через три роки. З урахуванням наведеного, зазначають, що Банк має право на нарахування процентів та інших платежів, передбачених у договорі та/або сум, визначених ст. 625 ЦК України, за період невиконання рішення суду. Просили скасувати рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 червня 2019 року в частині задоволених вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. В іншій частині просили рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 також подав на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 червня 2019 року апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду нормам матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення, та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

30 липня 2019 року від ОСОБА_1 в порядку ст. 360 ЦПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-154цс18), якою встановлено, що внаслідок звернення кредитора із позовом про дострокове стягнення кредиту з боржника було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - частковому задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Так, вбачається з матеріалів справи, що 28 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем був укладений Кредитний договір № ZPN0GK00001143, відповідно до п. 1.1 якого, ОСОБА_1 , отримав кредит у сумі 37000,00 доларів США на придбання житлового будинку та 7414,50 доларів США на сплату страхових платежів, який зобов`язався повернути у строк не пізніше 27.11.2026 року, сплативши проценти за користування кредитом за ставкою 1,0% на місяць та винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця. Погашення кредиту передбачалось шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 485,71 доларів США відповідно до узгодженого сторонами графіку (а.с. 10-11).

В забезпечення виконання зобов`язань позивача за Кредитним договором, в той же день, 28.11.2006 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем був укладений Договір іпотеки № ZPN0GK00001143. За умовами цього договору позивач передав відповідачу в іпотеку свій житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на момент виникнення спірних правовідносин - АДРЕСА_1 , вартість якого була оцінена сторонами у 189070,00 грн. Відповідно до п. 2, п. 4 Іпотечного договору іпотекою забезпечуються вимоги банку щодо повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, в тому числі при порушенні узгодженого сторонами графіку внесення щомісячних платежів, сплати винагороди на надання фінансового інструменту, пені у разі прострочення виконання договірних зобов`язань, а також щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмету іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат по реєстрації іпотеки, збитків, завданих порушенням умов Іпотечного договору (а.с. 12-14).

Пунктом 2.3.3 Кредитного договору було передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань за Кредитним договором банк на власний розсуд має право, зокрема, змінити умови договору, - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й процентів за користування ним, інших зобов`язань за Кредитним договором, у повному обсязі, шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник повинен повернути банку повну суму кредиту, винагороду й проценти за фактичний строк користування ним, а також повністю виконати інші зобов`язання за Кредитним договором.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.04.2016 року у справі № 323/3560/16 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 було задоволено, стягнуто з останнього на користь банку заборгованість за Кредитним договором станом на 21.01.2015 року у розмірі 538893,63 грн.

12 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою, в якій просив у зв`язку за фактом сплати 08 червня 2018 року грошових коштів, надати йому довідку про повну сплату заборгованості за кредитним договором № ZPN0GK00001143 від 28.11.2006 року, яка виникла відповідно до рішення Оріхівського районного суду Запорізької області. Також просив зняти обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , яке виникло за кредитним договором порушив питання про визнання повністю виконаним зобов`язань за Кредитним договором № ZPN0GK00001143 укладеним 28.11.2006 року, внаслідок Договору іпотеки № ZPN0GK00001143 та видати йому оригінальні примірники правовстановлюючих документів на зазначений будинок (а.с. 23).

На вказану заяву АТ КБ «ПриватБанк» відмовив позивачу у задоволенні його вимог з посиланням на те, що рішенням суду з позивача була стягнута заборгованість на певну дату, що не звільняє позивача від заборгованості, яка утворилась після цієї дати, а тому зобов`язання за Кредитним договором та Іпотечним договором продовжують існувати.

Сторонами не заперечується, і тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає окремому доказуванню, той факт, що рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.04.2016 року у справі № 323/3560/16 ОСОБА_1 станом на 11.06.2018 року було повністю виконане.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, після дострокового стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким вимогою вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом.

Встановивши, що рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2016 року дострокове задоволено вимоги кредитора, суд першої інстанції вірно зазначив, що право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати передбачені Кредитним договором проценти припинилось на час звернення кредитора до суду, а у зв`язку з повним виконанням вказаного рішення позивач виконав й основне зобов`язання за Кредитним договором, сплативши повністю суму кредиту, процентів та пені.

Також, є вірним висновок суду що у зв`язку з тим, що позивач виконував рішення Оріхівського районного суду від 14 квітня 2016 року частками, протягом травня 2016-червня 2018 року, у АТ КБ «ПриватБанк» виникло право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду, що вимоги ОСОБА_1 щодо визнання іпотеки припиненою не підлягають задоволенню, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» може вимагати від боржника певних сум, передбачених ст. 625 ЦК України, та таке право повинно продовжувати забезпечуватися іпотекою, не ґрунтуються на законі, оскільки такі вимоги відповідно до чинного законодавства не обтяжуються іпотекою,повинні вирішуватися в окремому провадженні і з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 будь - яких сум на підставі ст. 625 ЦК України банк на час розгляду справи не звертався.

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 виконане основне зобов`язання за кредитним договором, безпідставно відмовив у задоволенні вимоги щодо встановлення припиненим похідного зобов`язання.

Разом з тим вимоги ОСОБА_1 щодо скасування запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін, касаційний суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про припинення іпотеки є належним способом захисту порушеного права згідно з частиною другою статті 16 ЦК України.

За змістом статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Державна реєстрація іпотек та їх припинення на час дії обтяження регулюється Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, а також відсутність спору між сторонами та з особами, які уповноважені на вчинення відповідних дій, відсутні підстави для захисту права шляхом скасування записів про обтяження у державних реєстрах у судовому порядку, оскільки у цій справі рішення про припинення іпотеки є підставою для припинення обтяження речового права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 03 червня 2019 року по цій справі - скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання договірних зобов`язань припиненими - задовольнити частково.

Визнати зобов`язання, що виникли на підставі кредитного договору від 28 листопада 2006 року за № ZPN0GK00001143 припиненими.

Визнати іпотеку, яка виникла на підставі Іпотечного договору № ZPN0GK00001143 від 28 листопада 2006 року припиненою.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 оригінали правовстановлюючих документів на предмет застави житлового будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: