Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2019 Справа №607/18369/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Грицай К.М., присяжних Михайлюк Ю.Є., Веселович Т.Я., за участю секретаря судового засідання Облещук О.В., прокурора Галаса Н.В., представника психіатричного закладу, лікаря-психіатра - Било О.М., законного представника ОСОБА_1 , особи, щодо якої розглядається питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота В.В. про госпіталізацію ОСОБА_2 у примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник - в. о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП ТОКПЛ ТОР) Шкробот В.В. звернувся до суду з заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи вимоги достатніми підставами для госпіталізації, передбаченими законом.

В судовому засіданні представник КНП ТОКПЛ ТОР Било О.М. заяву підтримала і пояснила, що ОСОБА_2 страждає на важкий психічний розлад, що обумовлює його небезпеку для оточуючих, на даний час перебуває у епізоді манії, тікає з дому. Хворіє з листопада 2018 року, останній раз перебував на стаціонарному лікуванні згідно направлення амбулаторно-поліклінічного відділу у травні 2019 році, стаціонарно лікувався за добровільною згодою лише один раз, добровільно амбулаторно лікування не приймає. Під час поступлення до відділення лікарні поводив себе агресивно до батька з його слів, до персоналу та лікарів агресії не виявляв.

Прокурор заяву про госпіталізацію ОСОБА_2 у примусовому порядку в КНП ТОКПЛ ТОР не підтримав, зазначивши, що факт наявності психічного розладу у ОСОБА_2 був встановлений в судовому засіданні, проте, не було доведено, що він становить небезпеку для оточуючих, тому висловив думку про недоцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

ОСОБА_1 як законний представник пояснив, що він є батьком ОСОБА_2 , який хворіє на психічний розлад з листопада 2018 року, проходив два рази лікування, після якого стан покращувався, останнім часом його стан погіршився, він поводить себе неадекватно здоровій людині, проявляє агресію щодо нього, виражається нецензурними словами на його адресу, бив його, погрожує братові, не бажає добровільно приймати лікування, тікає з дому, невідомо куди їздить, в четверг пішов пішки в м. Козову до відділу поліції, де поводив себе неадекватно, після чого його доставили до психоневрологічної лікарні, а тому вважає, що на даний час необхідне стаціонарне лікування, а тому просить помістити його для обстеження і лікування у психіатричний заклад без його згоди.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив щодо його госпіталізації у психіатричний заклад, вказавши, що він дійсно перебував у депресії, проходив лікування, на даний час здоровий, почуває себе нормально, не вчиняв агресивних дій щодо батька, не бив його, приходить на прийом до лікаря-психіатра добровільно, приймає лікування, бажає лікуватись в домашніх умовах. Вказує, що він одружений, має 12 річну дочку, працює, самостійно себе утримує, має водійське посвідчення, декілька днів тому їздив по дочку, яка перебувала у таборі до м. Хмельницький. Також пояснив, що його дружина вступила до так званої «фінансової піраміди», через що він дуже хвилювався, їздив до м. Києва, м. Львова, м.Яремче, щоб її забрати. 01 серпня 2019 року в м. Козові він перебував у відділі поліції, щоб написати заяву про злочин, звідки його з невідомої причини доставили до психоневрологічної лікарні, у лікарні в м. Козова він не був і лікарем не оглядався.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що її брат ОСОБА_2 хворіє на психічний розлад, перебував на лікуванні у грудні 2018 року, зараз потребує лікування, оскільки поводить себе агресивно. Про прояви агресії знає зі слів батька, до неї він висловлювався нецензурними словами, їй відомо, що він батька не бив, однак постійно когось переслідує, тікає з дому, друзям казав, що купить зброю. Раніше він працював разом з братом та батьком, проживає в квартирі один, батько до нього приїжджає деколи. Його забрали до лікарні з м.Козова, куди він пішов з села вночі пішки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що його брат ОСОБА_2 хворіє на психічний розлад, перебував на лікуванні у грудні 2018 року, зараз потребує лікування, оскільки поводить себе агресивно, на прийом до лікаря-психіатра йти відмовляється, тікає з дому, когось переслідує, брав у друзів автомобіль, на якому їздив у м. Київ, м. Яремче. Про прояви агресії знає зі слів батька, тілесних ушкоджень він нікому не заподіював, щодо себе агресії зі сторони ОСОБА_2 не було, лише погрожував, що буде купляти зброю.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був госпіталізований до Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні 01 серпня 2019 року о 13 год. 05 хв. в супроводі батька та працівників поліції.

ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів та за наслідками огляду Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 страждає на біполярний афективний розлад, поточний епізод манії без психотичних симптомів. Суїцидальні думки та соціально-небезпечні наміри заперечує. Комісія прийшла до висновку, що згідно ст.14 «Закону України про психіатричну допомогу», ОСОБА_2 потребує госпіталізації до психіатричного закладу для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю у пацієнта тяжкого психічного розладу, яке обумовлює його небезпеку для оточуючих (зі слів батька проявляє агресію).

Згідно сигнальної карти зав.відділом 7-го психіатричного відділу ТОККПНЛ, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у ТОККПНЛ з 28.11.2018 року 27.12.2018 року з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад.

Крім того, згідно виписки з історії хвороби № 4091, ОСОБА_2 перебував на лікуванні в 11 відділенні ТОККПНЛ з діагнозом біполярний афективний розлад та 24.05.2019 року був виписаний з лікарні у зв`язку з покращенням стану хворого.

Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Даною статтею встановлено, що при затриманні особи, як душевнохворої повинні бути дотримані вимоги, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку.

Частиною 2 ст. 341 ЦПК України визначено, що справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї, в силу ст. 3 ЦПК України, статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У 2006 році Верховною Радою України прийнято Закон "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", стаття 17 якого передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

Стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути "необхідним в демократичному суспільстві". Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законно мети. (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України").

А тому, суд зауважує, що примусова психіатрична допомога безперечно є втручанням у приватне життя особи, щодо якої лікарем психіатром внесено заяву до суду, в розумінні частини першої статті 8 Конвенції, і очевидно, для здійснення втручання слід дотриматися умов, визначених частиною другою зазначеної статті Конвенції.

Аналізуючи в сукупності вищенаведені пояснення лікаря-психіатра, законного представника - батька, ОСОБА_2 , пояснення свідків, письмові докази, суд вважає підтвердженими обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_2 дійсно хворіє важким психічним розладом, внаслідок якого перебував на лікуванні та був виписаний у зв`язку з покращенням стану здоров`я.

Поряд з цим, в судовому засіданні не було здобуто достатньо належних та допустимих доказів, що психічний розлад, яким страждає ОСОБА_2 станом на час розгляду справи обумовлює його небезпеку для оточуючих, оскільки згідно висновку комісії лікарів він соціально-небезпечні наміри заперечує, крім того, поясненнями свідків та законного представника не підтверджено вчинення ОСОБА_2 чи виявлення реальних намірів вчинення ним небезпечних для оточуючих дій, наявності у ОСОБА_2 психічного розладу такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні, та не доведено, що лікування можливе лише в умовах стаціонару.

Таким чином, здобутими в судовому засіданні доказами не підтверджено фактичних даних про наявність наведених у заяві підстав для госпіталізації ОСОБА_2 , які свідчать про нагальну необхідність втручання в приватне життя шляхом госпіталізації особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у примусовому порядку до психіатричного закладу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні заяви про госпіталізацію ОСОБА_2 без його згоди у примусовому порядку на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, ст.ст. 259, 263, 268, 272, 273, 342, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви в. о. генерального директора КНП «Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ) у примусовому порядку - відмовити.

Копію рішення суду вручити або надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано складом суду 12 серпня 2019 року

Головуючий суддяК. М. Грицай

Присяжні: Ю.Є. Михайлюк

Т.Я. Веселович