Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 307/3239/16-ц

провадження № 61-33235св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року у складі судді Гримута В. І. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Джуги С. Д., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1337 га на АДРЕСА_1 , на якій знаходиться належний йому житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуються сусідньою земельною ділянкою та перешкоджають позивачу у користуванні його власністю. Так, відповідачі 20 серпня 2016 року демонтували п`ять металевих стовпчиків, чим фактично знищили встановлену огорожу за будинком позивача.

Майнова шкода, завдана позивачу неправомірними діями відповідачів, становить 2 744 грн. Також позивач сплатив 2 500 грн за складення кошторису (збитків), які підлягають до стягнення з відповідачів.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми діями завдали ОСОБА_1 моральної шкоди, яку він оцінює у 10 000 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,1337 га на АДРЕСА_1 , зокрема, у встановленні огорожі по межі; стягнути на його користь з відповідачів солідарно у рахунок відшкодування майнової шкоди 5 244 грн, моральної шкоди - 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідачі чинили йому перешкоди у користуванні належною йому ділянкою та неправомірно завдали йому моральну та матеріальну шкоду.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відповідно до акта обстеження земельної ділянки від 27 березня 2017 року, якому місцевий суд надав перевагу перед іншими доказами, 6 стовпиків для огорожі, які встановив ОСОБА_1 , знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 ,посилаючись на неправильне застосування судами матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що заявлені ОСОБА_1 вимоги та правомірне встановлення ним металевих стовпчиків на межі земельних ділянок сторін підтверджені зібраними у справі доказами, а саме: фотоматеріалами; схемою розміщення земельної ділянки; схемою земельної ділянки, на якій зображені координати поворотних точок; фото-таблицею, на якій відображено відстань від виступаючої стіни будинку до встановлених відповідно до схеми розташування земельної ділянки металевих стовпів огорожі; аналізом обмінного файлу, проведеного інженером-геодезистом належної позивачу земельної ділянки; актом обстеження, складеним депутатами Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року; даними земельно-кадастрової документації.

Проте суди залишили вказані докази поза увагою, не дали їм належної правової оцінки. Надаючи перевагу акту Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 березня 2017 року, суди не звернули уваги, що на час складення цього акту стовпчики для огорожі вже були демонтовані (20 серпня 2016 року), тому викладені в указаному акті висновки про знаходження цих стовпчиків на земельній ділянці відповідачів не відповідають фактичним обставинам справи. Отже, судові рішення ґрунтуються не на повно встановлених обставинах справи, а на припущеннях.

Проте, схемою, виготовленою сертифікованим інженером-геодезистом на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , підтверджено, що відстань від переднього кута житлового будинку за вказаною адресою у північно-східній стороні становить 0,69 м, відстань від заднього кута житлового будинку в північно-східній стороні - 0,84 м. Разом з тим, розміщення металевого стовпчика у північно-східній частині переднього кута вказаного будинку здійснено на відстані 0,6 м, а у північно-східній стороні заднього кута цього будинку - на відстані 0,7 м.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача мав намір заявити у судовому засіданні клопотання про призначення судової експертизи, проте його не було повідомлено належним чином про місце проведення судового засідання в залі № 3, оскільки у списку призначених справ було вказано зал № 1, тому його було позбавлено права на доведення заявлених вимог.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2017 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що доводи касаційної скарги про встановлення позивачем паркану є безпідставним, оскільки ним було встановлено лише декілька металевих стовпчиків. Скаржником не доведено суму завданого збитку. Позивач встановив спірні стовпчики на земельній ділянці ОСОБА_2 . Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених вимог.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до договору дарування від 25 вересня 2012 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1337 га на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,25 га на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є користувачем земельної ділянки площею 0,25 га на АДРЕСА_1 .

Вказані земельні ділянки, на яких розміщені житлові будинки, межують між собою.

Суди також встановили, що 20 серпня 2016 року ОСОБА_1 , з метою влаштування огорожі між земельними ділянками, встановив металеві стовпи.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 цього ж дня (20 серпня 2016 року) демонтували 5 металевих стовпів, залишивши їх на земельній ділянці.

Зведеним кошторисним розрахунком, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріалті-О» 08 листопада 2016 року, визначено вартість витрат і робіт, необхідних для відновлення огорожі на АДРЕСА_1 , яка складає 2 744грн. Оплату за складання кошторису проведено у розмірі 2 500 грн.

Встановлено, що відповідно до схеми розміщення земельної ділянки ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , складеної інженером-геодезистом ОСОБА_5 , відстань до межі сусідньої земельної ділянки від переднього кута будинку в північно-східній стороні становить 0,69 м, відстань від заднього кута будинку в північно-східній стороні становить 0,84 м.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 27 березня 2017 року, складеним за участю ОСОБА_2 , голови Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області Янчія Р . М . , землевпорядника ОСОБА_7 і депутата сільської ради ОСОБА_8 , 6 стовпиків для огорожі, які залив ОСОБА_1 знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства, тощо.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1 вказував, що йому належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1337 га на АДРЕСА_1 , на якій він встановив металеві стовпи, 5 з яких було демонтовано відповідачами, оскільки вони не погоджуються з визначеною межею між домоволодіннями.

Зазначив, що металеві стовпи (огорожа) між суміжними ділянками установлені відповідно до схеми розміщення земельної ділянки ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , складеної інженером-геодезистом ОСОБА_5 , з урахуванням відстані до межі сусідньої земельної ділянки.

Отже, позивач вказував, що металеві стовпи були встановлені на відстані 0,6 м - 0,7 м від належного йому будинку, тому відповідачі безпідставно їх демонтували, чим порушили права позивача та завдали збитки, обґрунтований розрахунок яких наведений у позовних вимогах.

Проте, суди не взяли до уваги виготовлену інженером геодезистом схему та аналіз обмінного файлу, не спростували зміст указаних документів як доказів дотримання при встановленні огорожі координат поворотних точок визначених технічною документацією.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Надаючи перевагу акту Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 27 березня 2017 року, суди не звернули уваги, що на час складення цього акту стовпчики для огорожі вже були демонтовані 20 серпня 2016 року, що не заперечується сторонами, тому викладені в указаному акті висновки про знаходження цих стовпчиків на земельній ділянці відповідачів не відповідають фактичним обставинам.

Таим чином, суди не встановили дійсних обставин справи, не спростували належними та допустимими доказами позовні вимоги ОСОБА_1 .

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Разом з тим, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вважаючи, що їхнє право на володіння, користування або розпорядження майном порушене ОСОБА_1 , мали право звернутися до суду з відповідним позовом, проте самостійно вчинили дії щодо демонтажу металевих стовпів, які належать позивачу.

У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте суди не дали належної оцінки доводам позивача та заявленим по суті вимогам, залишили поза увагою підстави та предмет позову - заподіяння шкоди та вимогу про її відшкодування, не давши їм ніякої оцінки.

Неправомірні дії - це дії, які порушують положення законів, інших нормативних актів і принципів права. До неправомірних дій, що породжують цивільні правовідносини, можна віднести: завдання шкоди (збитку); порушення договірних зобов`язань; дії, що порушують права інших осіб тощо. Наслідком здійснення неправомірних дій є настання цивільно-правової відповідальності.

Факт пошкодження встановленої позивачем огорожі під час розгляду справи визнала і сама ОСОБА_2 , яка вказала суду, що, не маючи претензій до відповідача в частині встановлення огорожі, однак з підстав незгоди зведення останнім добудови до будинку, демонтувала металеві стовпці. Саме ці дії стали приводом захисту порушеного права у суді позивачем.

Проте, суди залишили поза увагою реальні підстави та предмет позову - заподіяння шкоди та вимогу про її відшкодування, не давши їм ніякої оцінки. Тим часом, зважаючи на принципи змагальності цивільного процесу та рівності сторін у ньому, слід відзначити, що стосовно указаних підстав і предмету позову правова позиція позивача має перевагу перед позицією відповідачів. Так, факт вчинення дій відповідачами, правомірність яких оспорена позивачем, установлений та визнаний відповідачами.

Крім того, позивач подав розрахунок майнової шкоди, який відповідачами не спростований належними та допустимими доказами.

За наявності встановленої огорожі (її елементів, яка була встановлена, відповідачі не вправі були виходячи лише з наявності конфлікту з позивачем та з припущення про порушення встановленням огорожі цивільних (земельних) прав ОСОБА_2 на свій розсуд, не маючи на те законних підстав і права демонтувати елементи огорожі. Тобто, відповідачі не вправі були очевидно і самоправно втручатися у право власності позивача, яке є непорушним і як таке підлягає захисту, а завдана такими діями шкода - підлягає відшкодуванню.

Інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позовів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Проте суди на норми процесуального права та обставини справи уваги не звернули, тому дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого суду відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська