Справа № 426/1693/19
02 серпня 2019 року , м.Сватове
Сватівський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Осіпенко Л.М.,
за участю секретарів судового засідання - Тиріної В.С., Вітер І.П., Вєдєрникової Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що її на праві особистої власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 19 липня 2000 р., засвідченого начальником Сватівського бюро технічної інвентаризації секретарем виконкому Куземівської сільської Ради народних депутатів Сватівського району Ворошиловградської області зареєстроване 31.07.2000 року під реєстровим № 5707. Зазначає, що відповідач по справі є її рідним сином та проживав з нею однією сім`єю. Більше дванадцяти років у вищезазначеному будинку відповідач не проживає, що підтверджується актом про не проживання від 05.03.2019 року. Відповідач з нею не спілкується, місце його проживання їй не відоме. Своє право власності на вищезазначений житловий будинок позивач не може реалізувати у повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у ньому як член сім`ї. У зв`язку з тим, що відповідач відсутній у житловому будинку більше, ніж один рік без поважних причин, просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивач надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві обставинам, просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про ви клик на офіційному сайті Сватівського районного суду Луганській області. (а.с.32.36,39,45,49).
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 19 липня 2000 р., засвідченого начальником Сватівського бюро технічної інвентаризації секретарем виконкому Куземівської сільської Ради народних депутатів Сватівського району Ворошиловградської області зареєстроване 31.07.2000 року під реєстровим № 5707. ( а с. 11).
Відповідно до довідки про склад сім`ї № 1107 від 28.02.2019 р., відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.19).
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.03.1980 р., відповідач ОСОБА_2 є рідним сином позивача (а.с.10).,
Згідно акту про не проживання від 05.03.2019р., ОСОБА_2 останні дванадцять років не проживає у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , місце його проживання не відомо.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що є сусідкою позивача, іі сина - відповідача по справі вона пам`ятає ще молодим, коли йому було 30 років, в будинку позивачки він не проживає приблизно років десять. Виїхав він з міста Сватове та з будинку самостійно, перешкод у проживанні йому батьки не чинили.,
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що позивачка це її сусідка, також їй відомо , що ОСОБА_5 відповідач по справі є сином позивача, більш тринадцяти років він не проживає з батьками за адресою АДРЕСА_1 Іноді бувала у будинку позивача, речей ОСОБА_6 там не бачила, перешкод у проживанні ОСОБА_7 у будинку батьки йому не чинили. Утриманням будинку займається позивач та іі чоловік.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Як роз`яснено у п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист прав власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї,а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Житловий кодекс України не містить норм щодо підстав та порядку визнання членів сім`ї власника житла такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Проте такі підстави та порядок визначені нормами Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини припинення сервітуту.
Зокрема, положеннями ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як раніше встановлено судом, відповідач за місцем реєстрації не проживає понад встановлений законом річний строк.
Судом також встановлено, що реєстрація відповідача у житловому будинку по АДРЕСА_1 , порушує права позивача як власника, оскільки обмежує право вільно ним користуватися та розпоряджатися.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих обставин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 768,40 грн.
На підставі ст.ст. 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 141, 258, 268, 280, 352 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з даним позовом, в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому ст.272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 12.08.2019 року.

Суддя: Л.М. Осіпенко