Дата документу 06.08.2019 Справа № 334/8478/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/8478/17 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/253/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» про стягнення заборгованості з заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» про стягнення заборгованості з заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є лікарем загальної практики сімейної медицини КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9», з яким перебувала в трудових відносинах на час звернення до суду.

Загальний стаж роботи в медицині складає 26 років, з яких 24,5 роки - дільничний терапевт і 2 роки - лікар загальної практики - сімейної медицини.

Її заробітна плата складається з окладу лікаря-спеціаліста без урахування вищої категорії, до 23.12.2016 року заробітна плата нараховувалася та сплачувалась їй відповідно до розряду для лікаря-терапевта, згідно посвідчення спеціаліста лікаря-терапевта вищої категорії, що було підтверджено 24.12.2015 року, шляхом проходження передатестаційних курсів зі здачею відповідних звітів та захистом своєї кваліфікації на іспитах.

В порушення пункту 2.2.5 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та медичних працівників іншого відомчого підпорядкування, затверджених спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та МОЗ України від 05.10.2005 року №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», яким передбачено, що лікарям, призначеним на посаду лікарів загальної практики - сімейних лікарів, у тому числі на посади керівників підрозділів сімейної медицини та головних лікарів сімейних амбулаторій зберігається протягом 3 років кваліфікаційна категорія за спеціальностями «терапія», «підліткова терапія», «педіатрія», «медицина невідкладних станів» та «судова медицина», вона позбавлена частини заробітної плати в розмірі близько 2356,00 грн. щомісяця, починаючи з 24.12.2016 року, що становить 28 272,00 грн.

На підставі зазначеного просила стягнути з КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» на її користь заборгованість з заробітної плати, а саме, щомісячних виплат як спеціалісту лікарю-терапевту вищої категорії в розмірі 28 272,00 грн. за період з 24 грудня 2016 року по 12 грудня 2017 року, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність припинення виплат, збереження наявної в неї вищої кваліфікаційної категорії зі спеціальності «терапія» до 30 червня 2018 року, та зазначаючи про те, що акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №08-05-031410464 КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» та лист Департаменту охорони здоров`я Запорізької обласної адміністрації від 13 грудня 2016 року «Про проходження атестації» за №01-02/3554 є неналежними доказами, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку суми заборгованості, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вірно нараховувалась заробітна плата позивачу відповідно до наявної у неї до 23 грудня 2016 року кваліфікаційної категорії.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 09 січня 2014 року ОСОБА_1 була прийнята до комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» у зв`язку з переведенням з комунальної установи «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9», на посаду завідувача амбулаторії №1 лікаря терапевта, кваліфікаційна категорія зі спеціальності терапія вища, що підтверджується витягом з наказу № 3 к/тр від 09 січня 2014 року, заявою ОСОБА_1 , трудовою книжкою (а.с. 30-33).

На підставі Наказу № 154/01-15р від 30 червня 2015 року «Про перепрофілювання терапевтичних дільниць в дільниці загальної практики сімейної медицини» у зв`язку з отриманням медичними працівниками Центру сертифікатів лікарів спеціалістів загальної практики сімейної медицини та медичних сестер сімейної медицини, ОСОБА_1 01.07.2015 року переведено на посаду завідувача амбулаторії №1 лікар загальної практики сімейний лікар, про що виданий наказ №109 к/тр від 30 червня 2015, на підставі особистої заяви ОСОБА_1 від 26 червня 2015 року (а.с. 34-38).

Наказом №9 к/тр від 11 січня 2016 року «Про переведення» ОСОБА_1 , завідувача амбулаторією №1, переведено на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії №1 з 11 січня 2016 року, на підставі особистої заяви, з окладом: 2693+807,9(30%трив) +807,9(30% висл) = 4 308,8 грн.( а.с 39-40).

Для отримання відповідного кваліфікаційного рівня проходила спеціалізацію в Запорізькій медичній академії післядипломної освіти МОЗ України та атестації в атестаційній комісії при Департаменті охорони здоров`я.

22 грудня 2010 року ОСОБА_1 проходила атестацію в атестаційній комісії при Управлінні охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації і наказом по Управлінню від 23.12.2010 р. №347-0 їй підтверджена кваліфікаційна категорія зі спеціальності терапія вища, строком на п`ять років - до 23.12.2015 року, яка підтверджується Посвідченням № 2623 від 23.12.2010 (а.с. 41).

27 грудня 2013 року ОСОБА_1 атестувалася при Державному закладі «Запорізька медична Академії післядипломної освіти МОЗ України» і наказом від 31.12.2013 року №61 їй присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю загальна практика сімейна медицина, про що отримала - Сертифікат №9557 лікаря спеціаліста, який дійсний п`ять років до 31 грудня 2018 року (а.с. 42).

16 грудня 2015 року ОСОБА_1 проходила атестацію в атестаційній комісії при Департаменті охорони здоров`я Запорізької обласної державної адміністрації і наказом від 24.12.2015 р. №483-0 їй підтверджена кваліфікаційна категорія - вищу зі спеціальності «терапія» на строк один рік до 23 грудня 2016 року, про що отримала Посвідчення № 2570 (а.с. 43).

Тарифний розряд Єдиної тарифної сітки за яким визначався посадовий оклад ОСОБА_1 визначався з 11 січня 2016 року за 14 розрядом й складав: 2693 + 807,9(30%трив) +807,9(30%висл.) = 4308,8 грн., а з 24 грудня 2016 року, тобто після спливу строку, на який було підтверджено кваліфікаційну категорію позивача вища зі спеціальності «терапія», за 11 розрядом: 3152 +945,6(30%трив) + 945,6(30%висл) = 5043,2 грн.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

На час виникнення спірних правовідносин порядок проведення атестації лікарів був визначений відповідним Положенням, затвердженим Наказом Міністерства у охорони здоров`я України №359 від 19.12.1997 року.

Вказаним Положенням встановлено такі види атестації лікарів: 1) атестація на визначення знань і практичних навиків з присвоєнням (підтвердженням) звання «лікар-спеціаліст»; 2) атестація на присвоєння кваліфікаційної категорії; 3) атестація на підтвердження кваліфікаційної категорії.

Пунктом 10 даного положення передбачено, що атестація на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційних категорій проводиться за бажанням лікаря. Лікарі, які протягом року після закінчення 5-річного строку з дати попередньої атестації не виявили бажання і не подали документи на чергову атестацію, крім випадків, передбачених абзацами четвертим - сьомим пункту 1 розділу ІІ, пунктом 21 розділу ІІІ, пунктом 2 розділу ІV цього Положення, та лікарі, яким за рішенням атестаційної комісії відмовлено у присвоєнні другої кваліфікаційної категорії, підлягають атестації на визначення знань та практичних навиків з підтвердженням звання «лікар-спеціаліст» після проходження стажування.

Особи, яким присвоєна кваліфікаційна категорія, проходять атестацію на її підтвердження не рідше одного разу на п`ять років. За бажанням лікаря атестація на присвоєння кваліфікаційної категорії може бути проведена і через менший строк, але не раніше ніж через один рік з дати попередньої атестації.

Пунктом 7 даного положення передбачено, що вища кваліфікаційна категорія присвоюється лікарям-спеціалістам, які мають стаж роботи за певною спеціальністю понад десять років і високу теоретичну та практичну професійну підготовку згідно з програмою, володіють сучасними методами профілактики, діагностики і лікування хворих за своєю та суміжними спеціальностями.

Лікарям, призначеним на посади лікарів загальної практики - сімейних лікарів, кваліфікаційна категорія за спеціальністю «Загальна практика - сімейна медицина» може бути присвоєна після трьох років роботи на цій посаді з урахуванням стажу роботи та кваліфікаційної категорії за лікарськими спеціальностями: «Терапія», «Підліткова терапія», «Педіатрія», «Медицина невідкладних станів» та «Суднова медицина».

Умови та розміри оплати праці лікарів усіх найменувань державних та комунальних закладів охорони здоров`я, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, визначені наказом Міністерством праці і Міністерством охорони здоров`я від 05.10.2005 №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», відповідно до пункту 1.4 яких визначено, що розміри посадових окладів (тарифних ставок) визначаються за тарифними розрядами Єдиної тарифної сітки, які встановлюються професіоналами, фахівцями залежно від наявної кваліфікаційної категорії.

Пунктом 1.7 даних умов передбачено, що зміни розмірів посадових окладів, підвищень, доплат та надбавок, що визначають заробітну плату працівників, проводяться з моменту (з дня): призначення на посаду фахівця відповідної кваліфікації; присвоєння кваліфікаційної категорії, розряду, почесного звання, наукового ступеня; зміни розміру окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду.

Днем присвоєння (присудження) є: почесних звань - дата Указу Президента України; кваліфікаційної категорії - дата наказу відповідного органу (закладу, установи) про затвердження рішення атестаційної комісії; кваліфікаційного розряду - дата наказу по закладу, установі; наукового ступеня - дата винесення Вищою атестаційною комісією рішення про видачу диплома.

Згідно з п 1.9 даних умов керівник закладу, установи несе відповідальність за своєчасне та правильне визначення розміру заробітної плати працівників згідно з чинним законодавством.

Пунктом 2.2.5. Умов оплати праці, встановлено схеми тарифних розрядів посад лікарів, із них: лікарі-хірурги всіх найменувань* і лікарі-ендоскопісти, лікарі-анастезіологі, лікарі загальної практики - сімейні лікарі** вищої кваліфікаційної категорії встановлюється 14 розряд, першої кваліфікаційної категорії 13 розряд, другої кваліфікаційної категорії 12 розряд, без категорії 11 розряд.

Відповідно до відмітки ** - лікарям, призначеним на посади лікарів загальної практики - сімейних лікарів, у тому числі на посади керівників підрозділів сімейної медицини та головних лікарів сімейних амбулаторій, зберігається протягом 3 років кваліфікаційна категорія за спеціальностями: «терапія», «підліткова терапія», «педіатрія», «медицина невідкладних станів» та «суднова медицина».

Пунктом 2.4.1 Умов оплати праці визначено підвищення посадових окладів за наявність кваліфікаційної категорії. Так ч.5 даного пункту передбачено, що іншим медичним та фармацевтичним працівникам посадовий оклад установлюється з урахуванням кваліфікаційної категорії за умови їх роботи за тією спеціальністю, за якою присвоєно кваліфікаційну категорію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вірно нараховувалась заробітна плата як лікарю терапевту вищої категорії до дати закінчення терміну, на який було підтверджено її кваліфікаційну категорію, - 23.12.2016 року.

ОСОБА_1 ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції не надано доказів про підтвердження її кваліфікаційної вищої категорії після 23.12.2016 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на помилковому тлумаченні змісту п.п. 2.2.5 п. 2.2 розділу 2 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 308/519 від 05.10.2005 року, оскільки у відповідності до Порядку проведення атестації лікарів, затвердженого Наказом Міністерства у охорони здоров`я України №359 від 19.12.1997 року, якій був чинний на час виникнення спірних правовідносин, питання щодо підтвердження кваліфікаційної категорії вирішується саме атестаційною комісією відповідного органу охорони здоров`я за результатами атестації.

Посилання ОСОБА_1 на неналежність та недостовірність як доказів Акту перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №08-05-031410464 КЗ «ЦПМСД №9» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження його неналежності та недостовірності.

Вказаний Акт містить висновок про те, що «порушень чинного трудового законодавства в частині виплати заробітної плати з урахуванням підвищення посадового окладу за наявності кваліфікаційної категорії зі спеціальності «терапія» в КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» не встановлено».

Перевірка правильності складання вказаного Акту виходить за межі розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права у вигляді відхилення клопотань позивача, дослідження доказів, перевірені апеляційним судом і не спростовують висновків рішення суду. Суд першої інстанції належним чином розглядав заявлені позивачем клопотання і відхилив їх, оскільки не вбачив підстав для задоволення.

Зазначені в апеляційній скарзі порушення норм процесуального права не є такими, з якими закон пов`язує обов`язковість скасування судового рішення.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: