Провадження №: 2/752/909/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтерсах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя,

встановив:

13.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю з відповідачем ОСОБА_3 .

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що 04.09.1998 року вона зареєструвала шлюб зі ОСОБА_3 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Рішенням суду від 17.05.2017 року їх шлюб з відповідачем ОСОБА_3 розірвано.

Під час перебування у шлюбі було придбано майно, що є предметом поділу трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , вартість якої складає 1 674 700, 00 грн. Стверджувала про неможливість досягти з відповідачем згоди щодо поділу зазначеного майна, котре є спільною сумісною власністю. При розподілі майна просила суд відступити від принципу рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину майна з урахуванням інтересів їх сина.

Просила: визнати за нею та їх з відповідачем спільним сином ОСОБА_5 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , відшкодувати понесені нею судові витрати при зверненні до суду з позовом за рахунок відповідача.

Провадження у справі було відкрито 17.10.2017 року, з призначенням попереднього судового засідання, 12.02.2018 року справу призначено до судового розгляду.

05.02.2018 року відповідач ОСОБА_3 надав заперечення на позов ОСОБА_1

12.02.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

10.05.2018 року відповідач ОСОБА_3 зподав зустрічну позовну заяву, яка була повернута ухвалою від 07.05.2019 року.

У судовому засіданні позивачка відсутня, до суду подала клопотання про розгляд заявлених позовних вимог без її участі, просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні в черговий раз відсутній, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заперечення на позовну заяву, у якому зазначив, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано на його ім"я. Крім того, під час перебування в шлюбі з позивачкою ними крім спірної квартири була ще придбана квартира загальною площею 51,3 квадратних метрів, яка розташована в АДРЕСА_2 та вкладені грошові кошти в сумі 10 000 тисяч доларів в будівництво однокімнатної квартири в АДРЕСА_3 . У зв`язку з тим, що зазначене вище майно перебуває на праві приватної власності у позивачки, остання вільно ним користується просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, третя особа повідомлялася належним чином, однак на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, вирішити питання щодо розподілу майна сторін у справі з урахуванням інтересів дитини ОСОБА_6 .

Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно п.9 роділу ХІII ЦПК України «Перехідні положення» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), дану справу, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд розглядає за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Правилами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 04.09.1998 року перебували в шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 479 (а.с.6).

Від цього шлюбу сторони у справі мають сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.7).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.05.2017 року за позовом ОСОБА_1 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.5).

За данимидоговору купівлі-продажу квартири укладеного 04.04.2008 року ОСОБА_3 , придбав квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 8-9).

Право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна 10.04.2008 року та записано в реєсттрову книгу № д-568-93 за реєстровим № 4172.( а.с. 10).

Крім того, відповідно до витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу посвідченого 04.04.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чумак Ю.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1808 є набувачем квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а статтею 61 цього Кодексу передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того, правилами ч.3 ст.368 ЦК України також встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, заявлене позивачкою для поділу майно - квартира АДРЕСА_1 , були набуті сторонами у справі за час перебування у шлюбі, відповідно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Правилами статтей 63, 70 СК України встановлено, що: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Доказів щодо домовленості подружжя ОСОБА_7 про визначення іншого розміру часток на придбане під час шлюбу майно сторонами не надано, шлюбний договір подружжям не укладався.

То ж, відповідно ст.70 СК України, частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на вказане майно, що заявлено позивачкою для розподілу є рівними.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Звертаючись до суду з позовом про розподіл майна, позивачка просила взяти до уваги інтереси дитини, яка залишилася з нею та відповідно до вимог ст. 71 СК України відступити від рівності часток подружжя і виділити їй більшу частину зі спільного майна з урахуванням інтересів сина.

Проте, заявляючи вимоги щодо відступу від рівності часток у спірній квартирі АДРЕСА_1 , позивачем не надано належних та допустимих доказів того, які б свідчили про наявність підстав для відступу від рівності часток подружжя під час поділу зазначеного спірного майна.

З огляду на висновки суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також вартість майна, на яке визнано за позивачкою право власності на майно, то відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, відповідач має відшкодувати позивачці понесені судові витрати по сплаті судового збору, а саме в розмірі 2 526 грн.00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 52, 140, 144, 147 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 70 СК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на:

1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ;

В порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнати за ОСОБА_3 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на:

1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ;

Стягнути зі ОСОБА_3 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 526 ( дві тисячі п"ятсот двадцять шість ) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк