Справа № 456/4015/19
Провадження № 2/456/1475/2019
РІШЕННЯ

іменем України

17 грудня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з однієї кухні, трьох житлових кімнат площею 58,5 кв.м., на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Стрийською державною нотаріальною конторою 07.09.1993 у спадковій справі № 428/93. Окрім позивача в будинку зареєстрований та проживає її син ОСОБА_3 , а також зареєстрований внук ОСОБА_2 , котрий в даному будинку фактично не проживає з моменту реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не проживає у даному будинку, однак зареєстрований, тому позивач повинна самостійно сплачувати комунальні послуги, які на нього нараховуються, відсутні його особисті речі, окрім цього із-за реєстрації відповідача позивач не має можливості вирішити питання щодо оформлення субсидії, а тому просить позов задоволити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав відзив на позовну заяву, яким позов визнав та зазначив, що його баба ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 . Окрім цього, він дійсно в будинку позивача не проживає з моменту реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 та фактично проживає зі своєю сім`єю у АДРЕСА_2 . Знятись з реєстрації місця проживання у будинку бабусі немає фізичної можливості, оскільки буває у вихідні і святкові дні. Тому не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 та справу просить розглядати у його відсутності.

Суд заслухавши пояснення позивача, свідка, проаналізувавши матеріали справи, вважає, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов задоволити.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.1993, посвідченого ст. державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Навальковською М.М., позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до довідки КП «Надія» № 5291 від 09.10.2019, дійсно в АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , 1961 р.н., ОСОБА_1 , 1932 р.н. (власник) та ОСОБА_2 , 1981 р.н.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його мамою, а відповідач сином. З часу одруження син ОСОБА_2 не проживає у будинку позивача, оскільки проживає зі своєю сім`єю в м. Львові.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі зібраних доказів судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2006 року не проживає в будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , жодної участі по оплаті комунальних послуг та утриманню будинку не приймає, особистих речей у будинку немає, у зв`язку з чим втратив право на користування житлом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задоволити та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 206, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. С. Сас