Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 415/456/19
Провадження № 22-ц/810/313/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
08 серпня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,
учасники справи:
позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. в м. Лисичанськ Луганської області,
за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05 вересня 2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту позивач керувався умовами договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою позивача.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом останнього в заяві.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення. Суд обґрунтував рішення тим, що в анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, не зазначений вид картки, яку бажав отримати відповідач, тому суд дійшов висновку, що сторони не уклали між собою кредитний договір.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначає, що на підтвердження позовних вимог позивач надав належні та допустимі докази.

Також, позивач вказав, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті. Заявою відповідач підтвердив факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Також, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів.

Додатково позивач посилається на те, що відсутність підпису відповідача на відповідних тарифах, Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про неукладеність договору, оскільки відповідно до договору приєднання його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості погодився з формою договору та його умовами.

(2) Позиція інших учасників справи

ОСОБА_1 надсилалась копія апеляційної скарги для надання відзиву на неї, яку відповідач отримала 18 квітня 2019 року, проте від останньої не надійшло відзиву на апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку, апеляційну скаргу підтримує.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір між сторонами не укладений.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 вересня 2010 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

До позовної заяви позивачем додані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2010 року ОСОБА_1 погодилася з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг; вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами, про що свідчить її підпис на вказаній заяві.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості.

Згідно з вимогами статей 12, 83 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримала 18 квітня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 79).

Проте, як в установлений апеляційним судом строк, так і на протязі всього часу розгляду справи судом апеляційної інстанції, відповідачем не надано відзиву на апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування фактичних обставин справи та оцінки доказів, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Тому, перевіряючи доводи апеляційної скарги, з метою повного та всебічного встановлення обставин по справі, апеляційний суд вважає за доцільне долучити до матеріалів справи і дослідити додаткові докази (виписка по рахунку та довідка про кредитні картки), надані позивачем на спростування висновків суду першої інстанції.

З листа АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 05 вересня 2010 року надавалися кредитні картки, остання № НОМЕР_1 зі строком дії 06/17.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карток неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбанні товари, так й частково погашав заборгованість по кредиту.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 30 листопада 2018 року за нею утворилася заборгованість у сумі 26659,52 грн., яка складається з: 5393,33 грн. заборгованість за тілом кредиту, 18520,50 грн. по процентам за користування кредитом, 1000 грн. за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1245,69 грн. штраф (процентна складова).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 27,6 % річних.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути

збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами укладеного сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту визначено 30 червня 2017 року (строк дії картки).

Відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» сплату процентів передбачено щомісячно.

Отже, сторони погодили як щомісячне виконання зобов`язання, так і строк кредитування до 30 червня 2017 року.

Із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 06 вересня 2013 року по 30 листопада 2018 року в сумі 18520 грн. 50 коп.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що зі спливом строку кредитування у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом з 01 липня 2017 року, тому вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 01 липня 2017 року по 30 листопада 2018 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Крім того, із матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 27,6% річних з моменту укладення договору, 32,4% річних починаючи з 01 вересня 2014 року та 42% річних починаючи з 01 квітня 2015 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором укладеним з відповідачем з 26,7% річних на 32,4% річних, в подальшому на 42%, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 26,7% та формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом складає:

за період з 01 вересня 2014 року по 05 жовтня 2014 року розраховується наступним чином: 7812 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 35 днів = 202,79 грн.;

за період з 06 жовтня 2014 року по 30 листопада 2014 року розраховується наступним чином: 7539,72 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 56 днів = 313,15 грн.;

за період з 01 грудня 2014 року по 05 лютого 2015 року розраховується наступним чином: 7539,72 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 67 днів = 374,66 грн.;

за період з 06 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року розраховується наступним чином: 7214 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 97 днів = 518,99 грн.;

за період з 14 травня 2015 року по 30 липня 2015 року розраховується наступним чином: 6901 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 77 днів = 394,10 грн.;

за період з 31 липня 2015 року по 30 грудня 2015 року розраховується наступним чином: 6693,02 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 153 дня = 759,49 грн.;

за період з 31 грудня 2015 року по 30 травня 2016 року розраховується наступним чином: 6298,40 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 151 день = 705,37 грн.;

за період з 31 травня 2016 року по 14 липня 2016 року розраховується наступним чином: 6011,17 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 45 днів = 200,62 грн.;

за період з 15 липня 2016 року по 13 листопада 2016 року розраховується наступним чином: 5906,80 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 121 день = 530,09 грн.;

за період з 14 листопада 2016 року по 27 лютого 2016 року розраховується наступним чином: 5513,99 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 106 днів = 433,50 грн.;

за період з 28 лютого 2016 року по 30 червня 2017 року розраховується наступним чином: 5393,33 грн. (заборгованість за кредитом) х 26,7% / 360 днів х 487 днів = 1948 грн.

Станом на 01 вересня 2014 року відповідачу позивачем були нараховані проценти, виходячи із відсоткової ставки, яка передбачена договором, і становлять 1041,52 грн.

Отже, станом на30 червня 2017 року відповідачу підлягали нарахуванню проценти, розмір яких становить 7422,28 грн. (1041,52 грн. + 6380,76 грн.). В період з вересня 2014 року по червень 2017 року відповідачем періодично вносилися платежі на погашення заборгованості за відсотками, і згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачем сплачено за вказаний вище період 8033,41 грн.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що у відповідача відсутня перед позивачем заборгованість по процентам за кредитним договором від 05 вересня 2010 року.

Враховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача зі сплати тіла кредиту складає 4782,20 грн., виходячи із наступного розрахунку: 5393,33 грн. 611,13 грн. (8033,41 грн. сплачені відповідачем проценти - 7422,28 грн. нараховані проценти), яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення пені, штрафу

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 06.03.1981 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 35).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Лисичанськ Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифів обслуговування кредитних карт при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1245,69 грн. штрафу (процентна складова), розрахунок якої здійснений наступним чином: 5393,33 грн. заборгованість за кредитом + 18520,50 грн. заборгованість по відсоткам + 1000 грн. заборгованість за комісією х 5% =1245,69 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що банком нарахування штрафу здійснювалося в листопаді 2018 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.

Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу надання споживчого кредиту, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем в обґрунтування стягнення комісії, в позовній заяві не викладені обставини щодо підстав стягнення комісії, а саме не зазначено, чи передбачено умовами договору нарахування комісії та чи погоджувався із такими умовами відповідач.

В анкеті-заяві щомісячна комісія не визначена сторонами.

Слід зазначити, що в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією в сумі 1000 грн., яка виникла з 28.02.2018 року. В розрахунку заборгованості також окремою графою не виділено яка сума заборгованості є комісією, а яка сума пені.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 штрафу, пені, комісії за кредитним договором від 05 вересня 2010 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 05 вересня 2010 року в сумі 4782 (чотири тисячи сімсот вісімдесят дві) грн. 20 коп. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею, комісією, штрафом відмовити за необґрунтованістю.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Згідно платіжного доручення від 03.04.2019 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн.

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 832 грн. 92 коп. (316,06 грн. за подання позову + 516,86 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПО 14360570) заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 05 вересня 2010 року в сумі 4782 (чотири тисячи сімсот вісімдесят дві) грн. 20 коп.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею, комісією, штрафом відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 832,92 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Н.М.Авалян

Ю.В.Єрмаков