Головуючий у 1-й інстанції Сараєв І.А.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2019 року, ухваленого у складі судді Сараєва І.А., повний текст рішення складено 22 жовтня 2019 року,

у цивільній справі

за заявою ОСОБА_1

про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

заінтересовані особи - Головне управління Національної поліції в Донецькій області, Галузевий державний архів Міністерства оборони України,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому записів в наказі керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №056 від 13.06.2017 року, та в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України № 120 дск від 30.04.2018 року, стосовно нього, як працівника органів внутрішніх справ, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької області, де допущено помилку в написаннні його прізвища як « ОСОБА_1 », що не збігається з його дійсним прізвищем, вказаним в паспорті. Вказана помилка в написанні прізвища створює складнощі в отриманні статусу учасника бойових дій.

Головне управління Національної поліції в Донецькій області подані пояснення (а.с. 26-28), що зводяться до наступних тез: ГУНП в Донецькій області не є видавником наказів щодо заявника; безпосередня участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції впродовж періоду з 23.06.2017р. по 30.04.2018р. підтверджується ГУНП в Донецькій області; однак заявникові рекомендовано звернутись до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, як органу, повноважному вирішувати питання надання особам статусу учасника бойових дій, що переслідує заявник.

Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України подані пояснення (а.с. 20-21), вмотивовані наступним. На відправлене Службою безпеки України Штабу Антитерористичного центру при СБУ звернення ОСОБА_1 , що надійшло до архіву, заявникові у квітні 2019 року направлено витяг з наказу № 120 дск від 30.04.2018р., який зі вказівкою прізвища « ОСОБА_1 » відповідає оригіналові. При цьому архів не може категорично виправляти помилки або дописувати будь-яку інформацію з наявних документів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересовані особи - Головне управління Національної поліції в Донецькій області, Галузевий державний архів Міністерства оборони України - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено, що записи в наказах є правовстановлюючими документами і належить саме йому, що не має іншої можливості одержати зміни в відомчому документі, який був виданий підрозділом при СБУ. Оскільки СБУ, при якому існував штаб АТО, функціонує і не ліквідовано, то ОСОБА_1 мав особисто звернутися до СБУ із клопотанням про внесення змін в наказах відносно нього із зазначенням вірних анкетних даних, а у разі відмови або незгоди з прийнятим рішенням - оскаржити їх до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у заявника немає іншого способу оформлення статусу учасника бойових дій, окрім як звернення до суду із заявою про встановлення факту належності йому наказів, оскільки у відповіді штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України зазначено, що проведення антитерористичної операції припинено, тому заявнику рекомендовано звернутись до суду.

Факт наявності помилки не оспорюється заінтересованими особами. Можливість встановлення юридичного факту в позасудовому порядку відсутня у зв`язку з припиненням антитерористичної операції і неможливості внести зміни до цього наказу.

У поданих ГУНП в Донецькій області поясненнях (а.с. 81-82) йдеться про підтвердження безпосередньої участі заявника в антитерористичній операції у вказані в наказах № 120дск і № 056 періоди, а також стверджується, що заявник ОСОБА_1 і вказана в наказах особа « ОСОБА_1 » є однією і тією ж особою. У зв`язку з цим у ГУНП в Донецькій області немає заперечень проти задоволення апеляційної скарги заявника.

У поданих Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України поясненнях (а.с. 87-88) викладено доводи щодо відсутності повноважень зі внесення виправлень в документах архіву. Текст архівного витягу має бути викладений з точним дотриманням тексту оригіналу (а.с. 81-82).

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного провадження.

Справа розглянута за участі представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області - Задоєнка О.В., який підтримав доводи скарги заявника, та у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи заявника ОСОБА_1 і представника залученого у якості заінтересованої особи Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває в лавах органів Національної поліції, проходив службу в званні старший лейтенант поліції в періоди: з 18.06.2016р. по 02.09.2016р. на посаді інспектора Центрального відділу ГУНП в Донецькій області; з 02.09.2016 р. по 23.06.2017р. на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Центрального відділу ГУНП в Донецькій області; з 23.06.2017р. і по теперішній час на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Центрального відділення поліції ГУНП в Донецькій області. Відомості підтверджені довідкою начальника СКЗ Центрального ВП ГУНП в Донецькій області № 4623/101-2019 від 31.05.2019р. (а.с. 10).

За змістом наказу Першого заступника Антитерорристичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 120 дск від 30.04.2018р., витяг з якого долучено до заяви (а.с. 7) і зміст якого підтверджено архівним витягом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (а.с. 22): лейтенант поліції ОСОБА_1 оперуповноважений сектору кримінальної поліції, вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, до пункту постійної дислокації - Центрального ВП ГУНП в Донецькій області з 30.04.2018р.

Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України в своєму листі № 33/7-Р-75/138 від 04.02.2019р. (а.с. 11) повідомив Галузевий державний архів Міністерства оборони України і ОСОБА_1., що заявник ОСОБА_1 наказом керівника АТЦ при СБ України № 056 від 13.06.2017р. був залучений до проведення антитерористичної операції.

В листі управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області від 17.01.2019р. № 20з/12/01-2019, направленого на адресу заявника, передано зміст відповіді штабу Антитерористичного центру при СБ України (лист від 26.11.2018р. № 33/7-9306), в якому вказувалося, що; проведення антитерористичної операції припинено; штаб АТО, як орган управління, перестав функціонувати. У зв`язку з цим заявникові рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 7-8).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в листі Верховного Суду України від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: при визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності записів в наказах посадових осіб Антитерористичного центру при Службі Безпеки України № 056 від 13.06.2017 року і № 120 дск від 30.04.2018 року, ОСОБА_1 окреслив мету встановлення такого факту як здобуття статусу учасника бойових дій.

Відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Обставини безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення підлягають встановленню при вирішенні питання надання особі статусу учасника бойових дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок № 413).

Пунктом 5 вказаного Порядку № 413 (в редакції на момент звернення заявника до суду) визначений чіткий перелік суб`єктів, повноважних приймати рішення щодо надання особам, які залучалися до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, статусу учасника бойових дій, до числа яких віднесені: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Відповідно до п. 8-1 Порядку № 413 рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.

Як в ході розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не здобуто доказів про звернення заявника ОСОБА_1 до кола визначених комісій, повноважних вирішувати питання надання особам статусу учасника бойових дій, зокрема, створеної комісії при Національній поліції України, Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, до якого ГУНП в Донецькій області пропонувала звернутися заявникові, підтверджуючи факт безпосередньої участі заявника в антитерористичній операції (а.с. 27). Відмови від повноважних органів з вирішення питання про надання соціального статусу, якого прагне заявник, останній не отримував.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 не залучались до участі в розгляді справи у якості заінтересованих осіб органи, передбачені п. 5 Порядку № 413, повноважні приймати рішення про соціальний статус заявника з використанням та реалізацією майбутнього судового рішення у даній справі зі встановлення факту, що має юридичне значення.

Також до участі в розгляді справи заявником не притягнуто у якості заінтересованої особи орган, яким було видано накази № 056 і № 120дск щодо заявника - Антитерористичний центр при Службі безпеки України (або його виконавчий орган - Штаб), що є постійно діючим органом при Службі безпеки України.

У якості однієї з підстав звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу і доказом відсутності іншого порядку, аніж судового, для здобуття соціального статусу, ОСОБА_1 зазначає припинення функціонування Штабу антитерористичної операції, як органу управління.

З цим не погодився суд першої інстанції, що схвалює колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 1, 7, 8, 12 Положення про Антитерористичний центр та його координаційні групи при регіональних органах Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 14 квітня 1999 року № 379/99, Антитерористичний центр (далі Центр) є постійно діючим органом при Службі безпеки України, складається з Міжвідомчої координаційної комісії та штабу, а також координаційних груп та їх штабів, які створюються при регіональних органах Служби безпеки України. Керівник Центру має першого заступника та трьох заступників, один з яких є начальником штабу Центру. Штаб є виконавчим робочим органом Центру.

З підписанням Закону України «Про особливості державної політики щодо забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях в Донецькій і Луганській областях» (про реінтеграцію Донбасу) з 30.04.2018 року завершилася антитерористична операція, припинена діяльність прес-центру штабу АТО та відбувся перехід командування від Антитерористичного центру СБУ до Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил у зв`язку із впровадженням Операції Об`єднаних сил.

Втім, судовим розглядом не здобуто доказів про ліквідацію (припинення діяльності) Антитерористичного центру при Службі безпеки України, як постійно діючого органу при Службі безпеки України. Навпаки, з матеріалів справи вбачається листування Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України із Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, ГУНП в Донецькій області та із заявником ОСОБА_1 у листопаді 2018 року (а.с. 7), у лютому 2019 року (а.с. 11).

Отже, заявником не надано доказів, що не існує видавника наказів № 120дск і № 056, у волі і компетенції якого прийняття рішення про виправлення помилки в написання прізвища і імені заявника.

За змістом роз`яснень в п. 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, прізвищем цієї особи, вказаними у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Верховним Судом України в листі від 01.01.2012р. роз`яснено, що однією з умов, що вказує на належність справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, до юрисдикції суду є та обставина, що заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Узагальнюючи наведене, доходимо до висновку, що громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа в тому випадку, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки.

В ході вирішення справи заявником не надано і судовим розглядом не здобуто відомостей про його звернення в позасудовому порядку до органу, який є автором виданих щодо заявника наказів № 056 і № 120дск (Антитерористичний центр при Службі безпеки України) з приводу виправлення помилки в написанні його прізвища як неправильного « ОСОБА_1 » і імені « ОСОБА_1 ». А також немає відомостей про слідуючу за цим зверненням відмову у виправленні вказаних помилок або видання дублюючих за змістом наказів із вірними анкетними даними заявника тощо.

Таких відомостей не представлено і до суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції представник ГУНП в Донецькій області вказав на відсутність відомостей про направлення пакету документів кадровим підрозділом або безпосередньо заявником до комісії, діючій при Національній поліції України, компетентній вирішувати питання надання особам статусу учасника бойових дій. Також відсутні клопотання заявника або кадрового підрозділу ГУНП Донецькій області щодо внесення відповідних виправлень допущених в наказах помилок до органу, який є автором виданих наказів.

Таким чином, колегія суддів не може погодитися, як з доведеним, твердженням заявника, що з припиненням проведення антитерористичної операції в нього немає можливості внести зміни до наказу №056 від 13.06.2017 року та № 120 дск від 30.04.2018 року, як правильно акцентував увагу суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Таким чином, заявником не доведено, що в нього немає іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Зокрема, відсутні підстави для твердження, що не існує для заявника іншого порядку, аніж судового, для здобуття документів, необхідних для встановлення в подальшому соціального статусу заявника, як учасника бойових дій.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності іншого способу оформлення статусу учасника бойових дій, аніж спосіб заявлення вимог про визнання належності йому записів в наказах Антитерористичного центру при Службі безпеки України, не є спроможними з юридичної точки зору, з огляду на існуючу і чинну процедуру, унормовану Порядком № 413, зі звернення до відповідних комісій, і не використання, як встановлено, заявником саме цього порядку.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Судді: С.А.Попова

Л.М.Кочегарова

Т.Б.Ткаченко