Номер провадження: 22-ц/813/3497/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

05 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, у загальній сумі 101 926,70 грн.

Також позивачкою подано клопотання про забезпечення позову, в якому вона просила накласти арешт на квартиру площею 127,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в межах оспорюваної суми, а саме 101 926,70 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року провадження у справі було відкрито.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 рокуу задоволенні клопотання позивачки про вжиття заходів забезпечення позову в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року про відмову у забезпеченні позовуіз постановленням нової - про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ОСОБА_2 виставила на продаж на різних інтернет-сайтах свою квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та підтверджується роздруківкою оголошення з сайту ОLХ. На думку апелянта відчуження або не відчуження квартири залежить виключно від ОСОБА_2 та може відбутися у будь-який час.

Проте, колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 13.12.2019 року, на 15.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за 10 днів до судового засідання, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 51, 54-57).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною, на підставі наявних у справі доказів, оскільки учасники справи жодного разу не з`являлись до суду апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна (далі - Конвенція), стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 16.12.2019 року.

Що стосується заяви апелянта ОСОБА_1 про її відмову віл апеляційної скарги від 09.09.2019 року (а.с.49), то колегія суддів не приймає її до уваги, так як вказана заява надійшла до суду поштою в електронному вигляді, і крім того ОСОБА_1 жодного разу не з`явилась до суду апеляційної інстанції та не підтвердила свого наміру відмовитись від апеляційної скарги.

Разом з тим, матеріали справи мають іншу заяву апелянта ОСОБА_1 від 26.03.2019 року, про необхідність задоволення її апеляційної скарги і про розгляд справи у її відсутність (а.с.31).

Проте, враховуючи те, що суду апеляційної інстанції жодним чином не вдалось перевірити справжні наміри апелянта ОСОБА_1 щодо її апеляційної скарги, оскільки остання жодного разу не з`являлась до суду апеляційної інстанції протягом майже 10 місяців, колегія суддів вирішили слухати справу на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач по справі обізнана про наявність боргу перед позивачем по справі. А також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 намагається чи буде намагатися уникнути виконання можливого рішення позову у разі його задоволення.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

У відповідності до п.п.1-4 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливить подальше виконання рішення суду. А одним із видів забезпечення позову може бути заборона вчинення певних дій, як відповідачу, так і іншим особам.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не врахував вищевказаних вимог діючого процесуального законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України.

Відповідно до наявних у виділених матеріалах справи доказів дійсно вбачається наявність спору між сторонами щодо стягнення боргу за договором позики у сумі 101926,70 грн., а питання обгрунтованості чи необгрунтованості позовних вимог має бути вирішено в ході розгляду справи, а не при вирішенні питання про забезпечення позову.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - доданого позивачем до заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту, квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_2 (а.с. 10).

Таким чином, колегія суддів вважає, що забезпечення позову є необхідним для уникнення можливого невиконання або утруднення виконання рішення суду в майбутньому.

З підстав викладеного, колегія суддів вважає доводи ОСОБА_1 такими, що заслуговують на увагу, у зв`язку з чим маються всі підстави для забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 , в межах розміру позовних вимог, у сумі 101 926,70 грн.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що накладення арешту на частину нерухомого майна ОСОБА_2 , що зареєстроване нею у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не обмежить власника на користування або володіння нерухомим майном, проте попередить його відчуження задля ухиленнявідповідачем від виконання рішення, можливо постановленого у майбутньому в інтересах позивача.

Слід також зазначити, що забезпечення позову, про який ставить питання позивач, буде відповідати принципам розумності, збалансованості обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підст аву своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 с. 376, ст.ст. 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року про відмову у забезпеченні позову скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , в межах розміру позовних вимог, у сумі 101 926,70 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра