Провадження № 2/522/900/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Полегенького В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приморська районна державна адміністрація Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Одеська міська рада про визнання недійсним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації, свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію Свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення горища НОМЕР_3 від 19.01.2012 року, визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення горища НОМЕР_3 укладеного між ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 від 06.05.2015 року, та скасувати його державну реєстрацію, витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_3 , на користь мешканців багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення горища НОМЕР_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору дарування від 10.12.2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 17.12.2012 року озивач є власницею 185/1000 часток квартири під АДРЕСА_2 , а також є власником 191/1000 часток квартири під АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 31.01.2015 року посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом ОМНО Машкіною Н.О.

З моменту придбання вищезазначеної квартири позивачка разом з родиною там постійно проживає. Квартира позивачки розташована на четвертому поверсі чотирьох поверхового будинку, над квартирою розташоване спірне горище, яке знаходиться у незадовільному стані і позивач почала його утримувати, оскільки його розташування над її квартирою у старому житловому фонді може призвести до обвалу стелі, за особисті кошти позивачки було вивезено сміття, улаштовані двері до горища.

У квітні 2015 року до горища вдерлися незнайомі люди, які назвали себе власниками горища, та надали позивачці та іншим мешканцям будинку свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення горища № НОМЕР_2 від 19.01.2012 року загальною площею 164, 6 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що власник, який вказано в свідоцтві, ніколи не проживав за вказаною адресою і не мав за вказаною адресою квартири, є власником нежитлового приміщення горища, що грубо порушує права позивача та інших мешканців багатоквартирного будинку.

24.07.2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою та заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нежитлове приміщення горища НОМЕР_3 загальною площею 164, 6 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 .

27 липня 2015 року суддею Приморського районного суду міста Одеси, ОСОБА_4 , було винесено ухвалу про забезпечення позову позивача, накладанням арешту на нежитлове приміщення горища № НОМЕР_2 загальною площею 164, 6 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 .

04.08.2015 року відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження було накладено арешт на нежитлове приміщення горища НОМЕР_3 загальною площею 164, 6 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні сторони з`явились, представник позивача адвокат Чербаджі-Чебак Н.М., на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Пояснила, що доступ до спірного горища є у всіх мешканців будинку, але воно фактично ніким не використовується та постійне зачинене. Влаштування на зазначеному горищі приміщення для використання його як нежитлового є порушенням законодавства та прав позивача, як співвласника підсобних приміщень у будинку. Підтвердила, що фактично горище не реконструйоване у нежиле приміщення та не знаходиться у користуванні ОСОБА_3 який є власником тільки на підставі спірних документів.

Представник відповідача ОСОБА_5 з`явився у судове засідання. Наполягав на тому, що позивач є неналежним позивачем по справі, тому як не доведене яке право порушено.

Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради з`явився у судове засідання. Вказав, що право власності на спірне горище виникло на підставі розпорядження та документів, яки не видавалися органами місцевого самоврядування.

Інші учасники справи були належним чином сповіщені, але в судове засідання не заявилися, про причини неявки суду не повідомили. .

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 10.12.2012 року та Витягу про державну реєстрацію прав від 17.12.2012 року позивач є власницею 185/1000 часток квартири під АДРЕСА_2 , а також є власником 191/1000 часток квартири під АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 31.01.2015 року посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом ОМНО Машкіною Н.О.

Також судом встановлено, що є копія свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення горища НОМЕР_3 від 19.01.2012 року загальною площею 164, 6 кв. м. в будинку АДРЕСА_1 , підставою для видачі вказаного свідоцтва було розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.12.2011 року за № 1069 і відображення об`єкта наведено у технічному паспорті від 16.11.2011 року.

Також судом встановлено, що відповідно до відповіді на запит представника позивача, Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 30.03.2017 року, надано інформацію, що інвентаризація та реєстрація права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення горища № НОМЕР_2 АДРЕСА_1 не проводилася.

Відповідно до відповіді на запит представника позивача, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 07.11.2016 року - в архіві Одеської міської ради відсутні відомості відносно оформлення свідоцтва на право власності за ОСОБА_2 , на нежитлове приміщення горища № НОМЕР_2, розташованого за адресою . АДРЕСА_1 .

Представником позивача, надано до суду відповідь на звернення, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.11.2016 року відповідно до якого, Приморською районною адміністрацією не приймалось розпоряджень за №1069 від 15.12.2011 року на нежитлове приміщення горища яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Під № 1069 зареєстроване розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.11.2011 року «Про присвоєння нежитловому підвальному приміщенню розташованому в житловому будинку за адресою АДРЕСА_4 , на іншу особу, питання вирішувалось у даному розпорядженні лише про номер на нежитлове приміщення по АДРЕСА_5 ніяким чином відношення до розпорядження райдміністрації № 1069 від 29.11.2011 року не має. Крім того, 15.12.2011 року - розпоряджень стосовно нежитлового приміщення горища яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 прийнято не було. Цей факт було підтверджено в судовому засіданні представником Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Згідно витягу з Державного реєстру прав власності ОСОБА_3 набув право власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2015 року з ОСОБА_6 .

Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29 листопада 2001 року спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їхній спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності.

Відповідно до рішень Конституційного суду № 4рп/2004 від 02 березня 2004 року, № 14рп/2011 від 09 листопада 2011 року - допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та їш) передаються безоплатно у власність громадян одночасно з приватизацією нами квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій.

За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

На доводи представника ОСОБА_3 , що останній є добросовісним набувачем суд вказує, що поняття "повинен був знати", характеризує недобросовісність того володільця (набувача), який хоч і не був безпосередньо інформований про відсутність у відчужувача права на відчуження майна, але за обставинами його набуття міг та зобов`язаний був про це знати.

Суд враховує, що зазначене спірне свідоцтво має дату складення у 2012 році, а реєстрація за ОСОБА_2 відбулася у 2015 безпосередньо перед укладенням договору купівлі-продажу.

З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Суд погоджується з доводом представника ОСОБА_3 , що у позивача не має законних підстав звертатися з вимогами до суду на захист інших мешканців будинку. Тому в частині вимоги про витребування спірного горища с зазначенням «на користь мешканців будинку» - суд відмовляє.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приморська районна державна адміністрація Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Одеська міська рада про визнання недійсним та скасування розпорядження Приморської районної адміністрації, свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення горища № НОМЕР_2 від 19 січня 2012 року.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення горища № НОМЕР_2 укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06.05.2015 року та скасувати державну реєстрацію.

Витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від ОСОБА_3 нежитлове приміщення горища № НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 08.08.2019 року.

Суддя А.В.Науменко

01.08.19