Постанова

Іменем України

17 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 2-224/10

провадження № 61-32594св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2017 року в складі колегії суддів: Сліпченка О. І., Іванової І. В., Гуля В. В.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2009 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого ПАТ «Родовід Банк» відкрив ОСОБА_1 кредитну лінію на споживчі цілі та зобов`язався надати в майбутньому кредити в межах загальної суми 12 000,00 грн строком по 15 грудня 2008 року включно зі сплатою банку комісії за надання траншу та сплатою процентів за користування кредитом згідно з додатковою угодою. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договори поруки, відповідно до умов яких останні зобов`язались солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом.

Станом на 04 серпня 2009 року заборгованість не погашена і складала 56 904,12 грн, з яких, кредит - 6 942,02 грн, нараховані проценти за користування кредитом - 696,38 грн, нарахована пеня - 49 265,72 грн, тому позивач просив стягнути з відповідачів солідарно зазначену суму заборгованості.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2010 рокуу складі судді Шинкаря А. О. позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість по кредитному договору в сумі 56 904,12 грн та судові витрати в сумі 689,04 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Позовні вимоги знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2010 року в частині задоволення позову ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

В позові ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 625,95 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу. Оскільки кредитний договір був укладений до 15 грудня 2008 року, а договори поруки - до припинення кредитного договору, позивач звернувся до суду з даними вимогами до поручителів лише у серпні 2009 року, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука відповідачів припинена за кредитом відповідача ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Родовід Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 2-224/10, витребувано її з Броварського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

04 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано вимоги законодавства (статті 553, 554, 559 ЦК України, статті 10, 60, 179, 213, 214 ЦПК України у відповідній редакції).

У касаційній скарзі зазначається, що позивач пред`явив позов 11 серпня 2009 року, тобто ще до закінчення терміну дії основного зобов`язання.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 20 грудня 2007 року між позивачем і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 33/МІ-040.07.1.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.2, 3.4.4 кредитного договору та пунктів 1, 1.1, 2 додаткової угоди № 1 до вказаного кредитного договору, банк відкрив ОСОБА_1 кредитну лінію на споживчі цілі та зобов`язався надати в майбутньому кредити в межах загальної суми 12 000,00 грн строком по 15 грудня 2008 року включно зі сплатою банку комісії за надання траншу та сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24 % річних.

Згідно з пунктами 1.2, 3.4.3, 3.4.4 кредитного договору та пунктів 1, 1.1, 2 додаткової угоди № 1 до кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалась до 15 грудня 2008 року повернути повністю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом згідно із встановленим графіком повернення кредиту та сплатити комісію за надання траншу.

Відповідно до пункту 3.4.6 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів, боржник сплачує пеню в розмірі 2 % за кожен день прострочки від суми простроченої заборгованості.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договори поруки, відповідно до умов яких, останні зобов`язались солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

ОСОБА_1 не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим станом на 04 серпня 2009 року заборгованість складає 56 904,12 грн, з яких кредит - 6 942,02 грн, нараховані проценти за користування кредитом - 696,38 грн, нарахована пеня - 49 265,72 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із статтею 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з статтею 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука - це строкове зобов`язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу.

Оскільки кредитний договір був укладений на термін до 15 грудня 2008 року, договори поруки - до припинення кредитного договору, а позивач звернувся до суду з даними вимогами до поручителів лише у серпні 2009 року, тому в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука відповідачів припинена за кредитом відповідача ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає, що порука є припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, а відтак у задоволенні позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_3 відмовлено правильно.

До подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 рокуу справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції- без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська