Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 501/1560/16-ц

провадження № 61-33694св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2016 року у складі судді Смирнова В. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2017 року у складі колегії суддів Сидоренко І. П., Станкевича В. А., Цюри Т. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 19 вересня 2012 року.

У позивача та відповідача від перебування у шлюбі є неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_1 , а вона є непрацюючою та коштів на утримання дитини не вистачає, тому просить стягнути з відповідача кошти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини аліменти у розмірі 1 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 30 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення мотивоване тим, що законом встановлений обов`язок відповідача надавати дитині матеріальну допомогу, а у добровільному порядку він цього не робить, беручи до уваги, що сторони не дійшли згоди з питання розміру аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1 500,00 грн щомісячно від дня подання позовної заяви до повноліття дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вказує на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та порушує норми процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Ухвала мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, обґрунтовано виходив з обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та з відсутності між сторонами домовленості щодо способу виконання такого обов`язку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 вказує на те, що судові рішення не відповідають вимогам законності та порушують норми процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2017 року скасувати і направити справу до Іллічівського міського суду Одеської області, як суду першої інстанції, на новий судовий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 501/1560/16-ц за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано її з Іллічівського міського суду Одеської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

04 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не взяв до уваги та не встановив ким та де працює батько дитини.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , якій діє на підставі довіреності, надіслав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 у якому просив касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити та залишити рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2017 року без змін.

Заперечення на касаційну скаргу мотивоване тим, що позивач не зазначила, які саме норми матеріального та процесуального права були неправильно застосовані, а також не довела тих обставин на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 19 вересня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 19 вересня 2012 року, однак шлюбні стосунки не підтримують.

Під час перебування у шлюбі, від спільного життя у позивача та відповідача є неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_1 .

Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції виходив з можливості відповідача сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не працює.

Апеляційний суд, відхиливши апеляційну скаргу, дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог обґрунтовано виходив з обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення слід залишити без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України. Так, згідно із частиною третьою зазначеної статті одним із способів утримувати дитину - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Частиною першою зазначеної статті передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається статтею 184 СК України.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково виходив з того, що відповідач не працює, а тому має сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, з чим також погодився апеляційний суд.

В той же час, позивачем не надано судам першої та апеляційної інстанції відповідних належних та допустимих доказів, що відповідач працює.

Отже, судами першої та апеляційної інстанції справу розглянуто повно та всебічно досліджено і оцінено обставини справи, надані сторонами докази, порушень норм матеріального та процесуального законодавства при розгляді справи суди не допустили.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційної інстанції можуть бути скасовані.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська