Справа № 461/2060/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/226/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Фейір К.О.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 16 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_5 Віталіївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мистецьке об`єднання «Дзига», Приватного підприємства «Клуб достойних львів`ян «Лялька», Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб достойних львів`ян», про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ТзОВ «Мистецьке об`єднання «Дзига», ПП «Клуб достойних львів`ян «Лялька», ТзОВ «Клуб достойних львів`ян», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути в її користь з ТзОВ «Мистецьке об`єднання «Дзига» 100 000 грн. моральної шкоди, з ПП «Клуб достойних львів`ян «Лялька» 150 000 грн., з ТзОВ «Клуб достойних львів`ян» 100 000 грн, з ОСОБА_3 стягнути 200 000 грн моральної шкоди, 87 870 грн. завданої шкоди та стягувати з ОСОБА_3 щомісячний платіж в розмірі мінімальної заробітної плати на користь ОСОБА_1 довічно з 17.07.2018.

В обґрунтування позову покликалася на те, що 22.06.2015 у приміщенні нічного клубу «888», що на пл. Данила Галицького, 1 у м. Львові, було вбито її сина ОСОБА_8 . Таким чином, вона втратила особу, яка утримувала її та допомагала їй. Вона є інвалідом 2 групи та не має можливості працювати, утримувати себе самостійно. Крім того, смерть сина завдала їй моральних страждань, значно погіршився її стан здоров`я. Клуб «888» в той період знаходився в оренді у підприємця ОСОБА_5 та працівники, які там працювали перебували у договірних відносинах з підприємцем. Крім того, покликалася на норми ст.ст.1166, 1167, 1172, 1200 ЦК України. На підставі наведеного просила задовольнити її позов.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що вина по незабезпеченню безпеки приміщення кафе-бару «888» лежить на всіх орендарях даного приміщення. Також вказує, що факт перебування у трудових відносинах ОСОБА_9 з ОСОБА_10 підтверджений належними доказами. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно вироку Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2018 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Згідно зі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2018 цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 105 040 гривень 10 коп. завданої матеріальної шкоди та 100 000 гривень моральної шкоди (а.с. 11-15 т.1).

Вироком Львівського апеляційного суду від 21.11.2018 вирок Галицького районного суду м.Львова від 07 лютого 2018 року відносно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання та цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди скасовано та постановлено новий.

Визнано ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 13 394 (тринадцять тисяч триста дев`яносто чотири) гривні 10 коп. завданої матеріальної шкоди.

Цивільний позов в частині відшкодування витрат за виготовлення кованої огорожі залишено без розгляду.

У решті вирок залишено без змін (а.с. 11-15 т.2).

Згідно з вироком, ОСОБА_9 22 червня 2015 року в нічний час між 24 год. та 02 год., перебуваючи у приміщенні нічного клубу «888», що на пл. Данила Галицького, 1 у м. Львові, де він, за його словами, проходив стажування на посаді охоронця, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, з необережності, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 , умисно наніс йому удар в обличчя, від якого він впав, вдарившись, тім`яно-потиличною ділянкою голови до твердого покриття. Внаслідок удару при падінні потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, від якої настала його смерть.

Встановлено, що позивачка у справі ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_8 .

Із змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги у даній цивільній справі ОСОБА_1 обґрунтовувала завданням їй майнової та моральної шкоди у зв`язку із смертю її сина ОСОБА_8

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статей 22, 1166 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить завдання шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватись за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд прийшов до правильного висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено та не надано жодних доказів, що ОСОБА_9 перебував у договірних (трудових) відносинах з ФОП ОСОБА_6 К ОСОБА_11 , як і не подано жодних доказів, які б свідчили про перебування ОСОБА_9 у договірних (трудових) відносинах з іншими відповідачами по справі.

З вироку Галицького районного суду м. Львова від 07.02.2018, який набрав законної сили, вбачається, що ОСОБА_9 повністю визнає свою вину у вчиненому злочині та визнає цивільний позов, пред`явлений до нього ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому, ОСОБА_9 не навів доказів перебування у трудових відносинах саме із відповідачами, а лише усно зазначив про перебування на стажуванні.

Також як вбачається з листа Головного управління ДФС України від 14.05.2018 №17434/10/13-01-13-07-10 у 2015 році Головним управлінням ДФС у Львівській області ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями ФОП ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не видавались. Станом на червень 2015 року у ФОП ОСОБА_3 наймані працівники відсутні (а.с. 53 т.1).

Крім цього, надані позивачем докази не вказують на наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та спричиненню шкоди позивачу.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 09.08.2019

Головуючий

Судді