ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7417/19 Справа № 171/274/19 Суддя у 1-й інстанції - Кодрян Л. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/274/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року, яке ухвалене суддею Кодрян Л.І. у місті Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 травня 2019 року -,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 року він є платником аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Він аліменти сплачував регулярно, проте з народженням другої дитини у іншому шлюбі, яка також потребує належного матеріального забезпечення, й надалі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі він не має можливості.

Дані обставини значно змінили матеріальний стан позивача, у зв`язку з чим він просить суд зменшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 року на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини його заробітку до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття чи змін у майновому становищі сторін.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи. На думку відповідачки, матеріальний стан позивача з дня призначення аліментів та в зв`язку з народженням сина не змінився, а висновок суду першої інстанції з цього приводу є припущенням. Зазначає, що судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги той факт, що вона безробітна та сама виховує дитину, натомість відповідач працює та має стабільний та вищий за середній дохід. Також помилково були відхиленні докази надані про хворобу дитини та понесені витрати на її лікування. Вважає, що з позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з розглядом справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.10.2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 03 березня 2017 року у Металургійному районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №85 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_7 , актовий запис № 1197( а.с.8).

Згідно довідки № 004 від 04.02.2019 року, виданої ДП «Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект» ОСОБА_7 працює на даному підприємстві з 15.07.2013 року згідно наказу №111-к від 15.07.2013 року, та на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 25.01.2019 року по 29.11.2021 року згідно наказу №23-в від 22.01.2019 року (а.с.9).

Відповідно довідки Опорного навчального закладу «Апостолівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 Апостолівської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області» № 62 від 27.03.2019 року ОСОБА_3 навчається у 1-А класі (а.с.18).

Згідно довідки №741 від 28.03.2019 року, виданої Відділом надання соціальних послуг в Апостолівському районі Нікопольського МРЦЗ ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітна з 21.08.2018 року (а.с.19).

Відповідно довідки про склад сім`ї № 4720 від 28.03.2019 року, виданої виконавчим комітетом Апостолівської міської ради Центр надання адміністративних послуг, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.20).

Згідно амбулаторної картки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач з дитиною неодноразово зверталася до лікаря (а.с.28-33).

Відповідно довідки про заробітну плату, виданої ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг» за №72356 від 22.02.2019 року, ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року нараховано заробітну плату у розмірі 194971,81 грн. (а.с.34).

Відповідно до довідки про заробітну плату, виданої ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за №74454 від 10.04.2019 року, ОСОБА_1 за період з грудня 2018 року по березень 2018 року включно отримав дохід у розмірі 72746,82 грн. (а.с.40).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що одруження та наступне батьківство позивача є підставою для зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»).

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідачки щодо відсутності доказів про зміну матеріального стану позивача безпідставні, в зв`язку з тим, що матеріалами справи підтверджено зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів ОСОБА_1 і ці зміни є підставою для зменшення стягнутої рішенням суду суми аліментів з підстав, передбачених ст.192 СК України.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо того, що матеріальний стан позивача з дня призначення аліментів та в зв`язку з народженням сина не змінився, а висновок суду першої інстанції з цього приводу є припущенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом помилково були відхиленні докази надані про хворобу дитини та понесені витрати на її лікування, оскільки дані обставини не включено до переліку обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, крім того спірні правовідносини щодо відшкодування понесенних відповідачкою додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням доньки можуть бути предметом окремого позову відповідно до ст. 185 СК України.

Посилання відповідачки на те, що з позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з розглядом справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, оскільки позов задоволено повністю, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідачку.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI, зі змінами, відповідачка не віднесена до пільгової категорії громадян щодо сплати судових витрат.

Доводи апеляційної скарги відповідачки щодо стягнення з позивача на користь її витрат на професійну правничу допомогу за складання апеляційної скарги, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, тому немає правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, як представника позивача так і представника відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін та доповненню щодо необхідності відкликання виконавчого листа за попереднім судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Доповнити резолютивну частину рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року абзацом наступного змісту: «Виконавчий лист за рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2012 року у справі № 402/2994/12відкликати»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: