Справа № 344/9129/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/1347/19
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.,

за участі Матвійчука М.З. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 14 листопада 2016 року в складі судді Струтинського Р.Р., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 15 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 105 000,00 доларів США строком до 14 жовтня 2022 року та зі сплатою відсотків у розмірі 12,9 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №-1П від 15 жовтня 2007 року.

Посилаючись на те, що станом на 16 червня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 143 714,70 доларів США, з яких кредитна заборгованість - 89 252,30 доларів США, заборгованість по процентам - 54 462,40 доларів США та 571 176,22 грн заборгованості по сплаті пені, з яких пеня за прострочення сплати кредиту - 211 222,93 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 359 953,29 грн, в добровільному порядку відповідачі відмовляються погасити заборгованість, банк просив стягнути борг солідарно з відповідачів.

РішеннямТисменицького районного суду від 14 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 143 714,70 доларів США та пеню у розмірі 571 176,22 грн заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» по 1 827,00 грн сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_3 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що вона не підписувала договір поруки №-1П від 15 жовтня 2007 року, тому не мала вільного волевиявлення щодо його укладення та не бажала настання правових наслідків, які він собою обумовлює.

У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до неї відмовити.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, починаючи із лютого 2011 року, він припинив здійснювати платежі на погашення кредиту, разом з тим, банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості 25 червня 2015 року, відтак, банк може претендувати на платежі, які були нараховані та не сплачені за останні три роки, що передували даті звернення позивача до суду, тобто до 25 червня 2012 року. По інших нарахованих та не сплачених платежах сплила позовна давність.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що пеня у розмірі 571 176,22 грн є надзвичайно великою, суперечить принципам розумності та справедливості, оскільки становить 18% всієї заборгованості по кредиту.

Вказує, що додаткова угода від 15 жовтня 2007 року, якою внесено зміни до договору про надання споживчого кредиту, зокрема встановлено нові конкретні (збільшені) процентні ставки, що застосовуються у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни, укладена без згоди поручителя, а тому, згідно частини першої статті 559 ЦК України, порука є припиненою.

У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги до нього задовольнити частково, а у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник АТ «УкрСиббанк» Матвійчук М.З. апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку були повідомлені, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України. В попередньому судовому засіданні представник ОСОБА_3 вимоги скарги в її частині підтримав, просив задоволити.

Вислухавши доповідача, пояснення представника банку, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута солідарно з нього та поручителя.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 105 000,00 доларів США зі сплатою 12,9 % річних та кінцевим терміном повернення до 14 жовтня 2022 року (том 1 а.с. 5-11).

15 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору кредиту, згідно умов якої кредитний договір було доповнено новими положеннями (том 1 а.с. 151).

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань 15 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 0-1П (том 1 а.с. 19).

27 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої змінено графік погашення кредиту (том 1 а.с. 16).

27 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору поруки, відповідно до якої остання надала свою згоду на зміну основного зобов`язання, передбачену додатковою угодою до договору кредиту від 27 вересня 2009 року (том 1 а.с. 21).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 16 червня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становила 143 714,70 доларів США, з яких кредитна заборгованість - 89 252,30 доларів США, заборгованість по процентам - 54 462,40 доларів США та 571 176,22 грн заборгованості по сплаті пені, з яких пеня за прострочення сплати кредиту - 211 222,93 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 359 953,29 грн (т. 1 а.с. 30-39).

Разом з тим, 22 грудня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів у розмірі 136 044,30 доларів США, з яких 89 252,30 доларів США - кредитна заборгованість, 46 792,00 доларів США - заборгованість по процентам (том 1 а.с. 22-25).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредитних коштів згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому умови договору після спливу строку договору та у випадку дострокового стягнення усіх сум за договором застосуванню не підлягають.

Оскільки, банк пред`явивши вимогу про дострокове стягнення кредитної заборгованості, змінив строк дії та умови кредитного договору, тому у банку відсутні підстави для нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору та неустойки, оскільки їх нарахування законом не передбачено. В спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, ПАТ «УкрСиббанк» не зверталося з позовом на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, до стягнення підлягає сума заборгованості станом на момент пред`явлення дострокової вимоги, а саме 136 044,30 доларів США, з яких 89 252,30 доларів США - кредитна заборгованість, 46 792,00 доларів США - заборгованість по процентам.

Крім того, банк просив стягнути неустойку за період із 16 червня 2014 року по 16 червня 2015 року. Однак, беручи до уваги, що достроковою вимогою про стягнення кредитної заборгованості банк змінив строк дії договору, тому стягненню підлягає пеня за період із 16 червня 2014 року по 26 грудня 2014 року (дострокова вимога) в розмірі 184 480,72 грн, з яких: пеня за прострочення сплати кредиту - 69 321,04 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 115 159,68 грн.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 просив застосувати позовну давність, посилаючись на те, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості він здійснив у лютому 2011 року (том 1 а.с. 132-137, 237-238).

Колегія суддів вважає, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні з огляду на наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається із заяв на переказ готівки №68 від 31 січня 2013 року, №40 від 30 жовтня 2013 року, №23 від 29 листопада 2013 року, витребуваних апеляційним судом, ОСОБА_2 у відділенні №142 АТ «УкрСиббанк» здійснював погашення кредитної заборгованості у розмірі по 1 000,00 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_2 , здійснюючи систематичне погашення кредитної заборгованості, переривав перебіг позовної давності, тому банком не пропущено строк позовної давності у частині заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по процентам.

Крім того, слід зазначити, що застосування позовної давності не підлягає і до неустойки, оскільки банк звернувся із позовом до суду у червні 2015 року, а пеню просив стягнути із 16 червня 2014 року по 16 червня 2015 року, тобто банк звернувся із позовом про стягнення заборгованості у частині неустойки у межах строку спеціальної позовної давності - одного року.

У зв`язку із вищенаведеним, позичальник ОСОБА_2 порушив строки та порядок погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, тому колегія суддів прийшла до висновку про стягнення із ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № від 15 жовтня 2007 року в розмірі 136 044,30 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 89 252,30 доларів США, заборгованість по процентам - 46 792,00 доларів США, а також заборгованість по сплаті пені в розмірі 184 480,72 грн, з яких: пеня за прострочення сплати кредиту - 69 321,04 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 115 159,68 грн.

У частині позовних вимог АТ «УкрСиббанк» про стягнення кредитної заборгованості із поручителя ОСОБА_3 , апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

З огляду на викладене поручитель, хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

Згідно пункту 2.1 договору поруки від 15 жовтня 2007 року, укладеної між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Встановлено, що 15 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору кредиту № 0 від 15 жовтня 2007 року, згідно з якою сторони внесли зміни до договору, зокрема, доповнили його додатком № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», додатком № 3 «Тарифи банку», доповнено пункт 3.5 підпунктом 3.5.5 щодо зобов`язань позичальника сплачувати на користь третіх осіб оплату нотаріальних дій, страхових платежів при укладенні угод страхування, оплату послуг суб`єктів оціночної діяльності, сплату державного мита, тощо.

Також розділ 5 договору «Порядок зміни процентної ставки» доповнено пунктом 5.2, яким передбачено встановлення процентної ставки за користування кредитом у розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору, збільшення процентної ставки не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5 % для кредитів у іноземній валюті (том 1 а.с. 151).

Як вбачається із пункту 1.1 договору поруки від 15 жовтня 2007 року ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_2 виключно умов кредитного договору № 0 від 15 жовтня 2007 року.

Разом з тим, згоди на зміни до кредитного договору № 0 від 15 жовтня 2007 року, які були внесені додаткову угоду №1 від 15 жовтня 2007 року ОСОБА_3 не надавала.

Оскільки додатковою угодою №1 від 15 жовтня 2007 року було збільшено обсяг відповідальності поручителя, зокрема, у частині збільшення процентної ставки у разі порушення позичальником умов кредитного договору, тому на підставі частини першої статті 559 ЦК України порука припинилася.

Посилання представника банку на те, що 27 лютого 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду до договору поруки, відповідно до якої остання надала свою згоду на зміну основного зобов`язання правового значення в даному випадку не має.

Таким чином, у задоволенні позову АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Таким чином, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог за подання позовної заяви та касаційної скарги у розмірі 9 269,47 грн.

Разом з тим, із АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарг пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 184,71 грн.

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, із ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» необхідно стягнути судові витрати у розмірі 8 084,76 грн (9 269,47 грн - 1 184,71 грн).

Оскільки у задоволені позову до ОСОБА_3 відмовлено, тому необхідно стягнути із АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 019,40 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення районного суду від 14 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» (вул. Андріївська, 2/12, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором № від 15 жовтня 2007 року в розмірі 136 044,30 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 89 252,30 доларів США, заборгованість за процентами - 46 792,00 доларів США, а також заборгованість по сплаті пені в розмірі 184 480,72 грн, з яких: пеня за прострочення сплати кредиту - 69 321,04 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 115 159,68 грн.

В решті позову до ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» (вул. Андріївська, 2/12, м. Київ, ) судові витрати у розмірі 8 084,76 грн.

Стягнути із акціонерного товариства «УкрСиббанк» (вул. Андріївська, 2/12, м. Київ, ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 4 019,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта