Справа № 136/253/19
Провадження № 22-ц/801/2484/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 рокуСправа № 136/253/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т. в м. Липовець, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 березня 2010 відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 02 грудня 2018 становить 42 577, 49 грн, з яких: 1 498, 03 грн - заборгованість за тілом кредиту; 939, 30 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 37 636, 47 грн нарахована пеня за прострочення зобов`язання, а також відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована складова); 2003, 69 грн штраф (процентна складова), які позивач просить стягнути із відповідача на його користь у примусовому порядку.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення мотивовано тим, що суду позивачем не було надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору видавалась банківська картка та відкривався картковий рахунок, отож підстав вважати, що у нього виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутні.

З таким рішенням не погодився позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та 05 листопада 2019 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем була надана до суду копія заяви - анкети б/н від 09 березня 2010 року, у якій вказано про згоду ОСОБА_1 на укладення договору, засвідчена його особистим підписом. Позивач стверджує, що при укладенні кредитного договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору. Зазначає, що з виписки про рух коштів вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, та прослідковується, що він користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість і знову користувався. Тому, вважає, що є доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише із заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Посилаючись при цьому на позиції Верховного Суду викладені у постановах від 10.04.2019 року у справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019 року у справі № 428/2873/17, у постанові від 06.02.2018 у справі № 755/2720/16-ц, у постанові від 17.04.2019 у справі № 666/388/16-ц, у яких Верховний Суд за результатами касаційного розгляду, дійшов висновку що підписанням анкети заяви позичальник виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку, які є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

- 09 березня 2010 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 7);

- одночасно з підписанням анкети-заяви, 09 березня 2010 року, ОСОБА_1 підписав також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50ОТС002848112, за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом 2, 5 %; розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; встановлено порядок пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту аба процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн та більше; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій), розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо (а.с. 8);

- відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 30-31);

- згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 02 грудня 2018 року становить 42 577, 49 грн, з них: 1 498, 03 грн - заборгованість за тілом кредиту; 939, 30 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 37 636, 47 грн нарахована пеня за прострочення зобов`язання, 500 грн штраф (фіксована складова); 2 003, 69 грн штраф (процентна складова) (а. с. 4 -6).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних допустимих і достовірних доказів (ст. ст. 76 79 ЦПК України).

Апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту виникнення будь-яких зобов`язань перед Банком з боку ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними, з огляду на таке.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту використання ним кредитних коштів.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів: анкети-заяви, в якій міститься відмітка про отримання кредитної картки «Універсальна» (а.с. 7); підписаної позичальником Довідки про умови кредитування (а.с. 8); розрахунку заборгованості (а.с. 4-6), у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем кредитної картки та використання встановленого кредитного ліміту.

Відтак, з огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - в суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні з відповідача суми фактично отриманих ним кредитних коштів.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем доведено розмір заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1 498 (одна тисяча чотириста дев`яносто вісім) грн 03 к., що відповідає наданому розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 березня 2010 року (а.с. 4 - 6), а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними, а оскільки суд першої інстанції без повного та всебічного дослідження обставин справи та на підставі неповно встановлених фактичних обставин справи дійшов невірного висновку про відсутність доказів виникнення у відповідача зобов`язань перед позивачем, то ухвалене по справі рішення Липовецького районного суду Вінницької області підлягає скасуванню в цілому.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій зазначено розмір процентів, пені, штрафу, та міститься застереження про погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

В анкеті-заяві, підписаній позичальником, дійсно не міститься умов щодо процентів, пені, штрафів, тощо. Однак позивачем надано підписану позичальником ОСОБА_1 Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с. 8), в якій визначено базовий розмір процентної ставки 2, 5 % річних на місяць (30 % на рік); розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту та процентах 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн та більше; передбачено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій).

Відтак, з огляду на підписання позичальником ОСОБА_1 одночасно з анкетою-заявою Довідки про умови кредитування, слід дійти висновку, що сторони погодили умови договору по нарахуванню процентів, пені та штрафів.

Стосовно вимог позову про стягнення з відповідача нарахованих відсотків за користування кредитом,- слід зазначити таке:

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 939, 30 грн процентів за користування кредитом, нарахованих у відповідності до умов Довідки, підписаної позичальником ОСОБА_1 .

Як уже зазначалося вище, Довідка позичальника дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 30 %.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Однак, як вбачається з наданого Банком розрахунку, з 01.09.2014 року Банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 34, 80 % (43, 20%) річних, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 29.08.2014 року (останній день застосування Банком процентної ставки в розмірі, що погодили сторони) заборгованість за процентами з накопичувальним підсумком становила 121 грн 40 к. Тому з урахуванням наведеного, вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню: з ОСОБА_1 слід стягнути на користь Банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 121 грн. 40 к., а в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за процентами (з накопичувальним підсумком) у розмірі 817 грн 09 к. у зв`язку із застосуванням Банком збільшеної в односторонньому порядку процентної ставки, слід відмовити.

Стосовно вимог позову про стягнення із відповідача пені у розмірі 37 636, 47 грн та штрафів: 500 грн. штраф (фіксована складова), 2 003, 69 грн. (процентна складова), - слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

В підписаній позичальником Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» визначено, що пеня за несвоєчасне погашення заборгованості нарахування: (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=(базова процентна ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму від 50 грн та більше. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

У той же час, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.03.2010 року, Банк здійснював нарахування пені щомісячно в твердій грошовій сумі (50 та 100 гривень), а не у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, як передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України та погодженими сторонами умовами кредитування, тому заявлені позивачем вимоги про стягнення сум пені задоволенню не підлягають.

Не може бути задоволена також позовна вимога в частині стягнення штрафу (фіксована складова) в розмірі 500 грн, оскільки відповідно до змісту ч. 2 ст. 549 ЦК України штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання, а відтак погоджена сторонами умова про нарахування штрафу (фіксована частина) в твердій грошовій сумі прямо суперечить нормам закону, а, як зазначено в частині 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.

Відповідно до погоджених сторонами Умов кредитування, зазначених в підписаній позичальником ОСОБА_1 довідці про умови кредитування (а.с. 8), сторони домовилися, що штраф складатиме 5 % від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Банк для розрахунку 5% штрафу взяв за основу заборгованість за кредитом в розмірі 1 498,03 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 939, 30, пеню в розмірі 37 636, 47 грн, що суперечить досягнутих сторонами умовам.

Отже, з урахуванням того, що заборгованість по кредиту складає 1 619, 43 грн (1 498, 03 тіло кредиту + 121, 40 - відсотки), відтак 5% від цієї суми становить 80, 97 грн (1 619, 43 х 5%), що і є розміром штрафу, який підлягає стягненню з відповідача.

Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню частково, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2019 року - скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором б/н від 09.03.2010 року визначеної станом на 02.12.2018 року в розмірі 1 700 грн 40 к., з яких: 1 498, 03 грн - заборгованість за тілом кредиту; 121, 40 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом, нарахованих станом на 29 серпня 2014 року; 80, 97 грн - штраф (процентна складова).

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 1 921 грн судового збору за подання позову (а.с. 32) та 2 881, 50 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 129), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 4 802, 50 грн.

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 3, 99 % вимог від заявлених: 1 700, 40 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100 / 42 577, 49 грн (розмір заявлених вимог) = 3, 99 %. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3, 99 % понесених ним судових витрат, що становить 191, 62 грн: 4 802, 50 грн (розмір понесених судових витрат) х 3, 99 % задоволених вимог = 191, 62 грн.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2019 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 березня 2010 року, яка склалася станом на 02 грудня 2018 року, у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн 40 к., а саме: 1 498, 03 грн заборгованість за тілом кредиту, 121, 40 заборгованість по відсотках за період з 09.03.2010 року по 29.08.2014 року (включно), 80, 97 грн штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 191 (сто дев`яносто одну) грн 62 к. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

В стягненні процентів (з накопичувальним підсумком) за період з 01.09.2014 року по 02.12.2018 року (включно) у розмірі 817 грн 90 к., пені в розмірі 37 636 грн 47 к., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500 грн, та штрафу (процентної складової) у сумі 1 922 грн 72 к. - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_1 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. Ю. Береговий

підпис О. С. Панасюк

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета