КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8251/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Притули Н.І., постановлену в м. Київ 14 березня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третя особа Відділ опіки та піклування Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , третя особа Відділ опіки та піклування Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року по справі № 2610/28942/2012 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки доходу ОСОБА_1 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2012 року до досягнення дітьми повноліття.

На підставі вказаного рішення Шевченківським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист від 11 жовтня 2013 року та відкрите виконавче провадження. Його старшому синові ОСОБА_3 виповнилося 16 років, і з 01 вересня 2018 року він навчається у Республіці Польща, де і проживає в гуртожитку. Починаючи з цього часу, він оплачує його навчання, проживання, харчування та несе інші витрати щодо його утримання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 виповнилося 16 років, він проживає окремо від матері ОСОБА_7 , має право отримувати аліменти самостійно та розпоряджатися ними.

На підставі вищевикладеного просив змінити стягувача ОСОБА_7 у виконавчому провадженні № 47880689 щодо виконання частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року по справі № 2610/28942/2012 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 на ОСОБА_3

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження залишено без задоволення.

Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити його заяву.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав наступне.

Суд першої інстанції помилково вказував, що присуджені аліменти на його двох дітей є неподільними. Аліменти не власність двох або більше дітей, а є власністю кожної дитини, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 може та має право самостійно одержувати аліменти та розпоряджатися ними на власний розсуд.

Вважав необґрунтованою та безпідставною вказівку суду на те, що він не надав докази переходу права вимоги за рішенням суду про стягнення аліментів до ОСОБА_3 . Присуджені аліменти він перераховує на утримання дітей ОСОБА_7 , оскільки судом було визначено їхнє місце проживання з нею на момент винесення рішення, але з вересня 2018 року ОСОБА_3 фактично не проживає з матір`ю і має право на особисте одержання аліментів. Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції позбавив права ОСОБА_3 отримувати та розпоряджатися своєю власністю - присудженими грошовими коштами на його утримання.

ОСОБА_7 , яка була позивачем у справі про стягнення аліментів і є стягувачем у виконавчому провадженні, 07 червня 2019 року засобами поштового зв`язку направила відзив на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 11 червня 2019 року, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а стягувача у виконавчому провадженні залишити без змін.

Вказувала, що дійсно старша дитина ОСОБА_3 з вересня 2018 року навчається у Республіці Польща в коледжі, навчання в якому є безкоштовним, а оплаті підлягає проживання в гуртожитку, харчування, особисті витрати, оплата цих потреб здійснюється нею в повному обсязі, з власного заробітку та за рахунок сплачених боржником аліментів, які поділяються між обома синами порівну. Кошти перераховуються на картку ПриватБанк Юніор ОСОБА_3 та на її картку ПриватБанк Голд, якою користується старша дитина у Польщі.

Не погоджувалася із доводами заявника, що старший син проживає окремо від матері, оскільки він не виїхав на постійне проживання за кордон, а поїхав на навчання в коледж, під час канікул проживає у себе вдома, прописаний за її адресою, знаходиться повністю на її забезпеченні, вона повністю оплачує переїзди дитини в Україну і Польщу, а також одяг та особисті витрати.

Зауважувала, що заявник ОСОБА_1 є боржником по аліментах і його заборгованість станом на 01 лютого 2019 року складає 49858,20 грн., вживає усіляких методів для уникнення та зменшення суми належних до сплати дітям аліментів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2013 року, позов ОСОБА_7 задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання матері - ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини доходу ОСОБА_1 , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2012 року до досягнення дітьми повноліття. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 відхилено (а. с. 213 - 214 т. 1).

На а. с. 227 - 236 т. 1 знаходяться копії документів польською мовою без перекладу, долучені відповідачем ОСОБА_1 до заяви про заміну сторони виконавчого провадження на підтвердження навчання та проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Республіці Польща, та виконання грошових переказів у валюті цієї республіки на користь ОСОБА_3 : на оплату 100 польських злотих від 03 вересня 2018 року, 90 польських злотих від 03 вересня 2018 року, 224 польських злотих, 15 польських злотих від 04 вересня 2018 року, підтвердження виконання переказів на суми 174 польських злотих, 220 польських злотих, 278 польських злотих, 50 польських злотих, 600 польських злотих.

Позивачем надано виконані органами державної виконавчої служби довідки-розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, останній розрахунок датований 30 серпня 2018 року і заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року складала на цей час 74725,83 грн. (а. с. 9 т. 2).

Також на а. с. 10 - 11 т. 2 знаходяться постанови державного виконавця від 27 вересня 2018 року в порядку виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року відносно ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон та про накладення штрафу в зв`язку із ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

На а. с. 12 - 36 знаходяться надані ОСОБА_7 дублікати квитанцій ПриватБанку щодо переказів на користь ОСОБА_3 грошових коштів: 21 серпня 2018 року на суму 1150 грн., 03 листопада 2018 року на суму 6000 грн., 10 листопада 2018 року на суму 1700 грн., 03 грудня 2018 року на суму 2000 грн., 05 січня 2019 року на суму 3000 грн., 31 січня 2019 року на суму 200 грн., 01 лютого 2019 року на суму 800 грн., 18 лютого 2019 року на суму 300 грн., від 06 листопада 2018 року на суму 1295 грн., від 14 листопада 2018 року на суму 4400 грн., від 12 липня 2018 року на суму 1111 грн., від 12 січня 2019 року на суму 1616 грн., в графі «призначення платежу» окремих квитанцій зазначено «оплата перебування за кордоном для ОСОБА_3 від мами ОСОБА_7 », «Поповнення рахунку ОСОБА_3 для оплати перебування і харчування в Польщі від мами ОСОБА_7 », «Переказ для ОСОБА_3 для придбання квитка на Інтерсіті».

В квитанціях від 19 жовтня 2018 року на суму 100 грн. та 90 грн., від 11 листопада 2018 року на суму 200 грн., від 17 листопада 2018 року на суму 1000 грн., від 21 листопада 2018 року на суму 529 грн., від 11 грудня 2018 року на суму 610 грн., від 10 січня 2019 року на суму 611 грн., від 16 січня 2019 року на суму 1000 грн., від 29 січня 2019 року на суму 620 грн., від 31 січня 2019 року на суму 1800 грн., від 06 лютого 2019 року на суму 800 грн., від 27 лютого 2019 року на суму 500 грн., від 04 березня 2019 року на суму 3300 грн. отримувачем зазначено ОСОБА_7 , однак призначення платежу таке ж саме - оплата перебування за кордоном для ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_1 вважав, що оскільки ОСОБА_3 виповнилося 16 років і він проживає окремо від ОСОБА_7 як стягувача аліментів, то він має отримувати аліменти самостійно та розпоряджатися ними.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав переходу права вимоги за рішенням суду про стягнення аліментів до ОСОБА_3 , оскільки правонаступництва в даних правовідносинах не відбулося.

Не є підставами такого правонаступництва саме по собі досягнення дитиною 16 років, її право на самостійне одержання коштів та самостійне розпорядження ними, а також тимчасове перебування дитини за кордоном в зв`язку із навчанням, без дотримання передбаченої ст. 442 ЦПК України та ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» умови вибуття сторони виконавчого провадження.

Крім того, доказів реєстрації місця проживання дитини окремо від стягувача заявником надано не було.

За змістом положень ст. 29 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

Отже, закон пов`язує місце проживання фізичної особи із фактом реєстрації у такому житлі, а тому апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_3 проживає окремо від матері, до якої приїздить тільки під час навчальних канікул, і фактично веде самостійний спосіб життя.

Не є підставою для заміни боржника у виконавчому провадженні і оплата заявником навчання, проживання, харчування та інших витрат дитини, оскільки дані дії є особистою ініціативою боржника і не звільняють його від обов`язку по сплаті аліментів за рішенням суду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що стягувачем також надано докази систематичної оплати перебування ОСОБА_3 за кордоном.

Крім того, відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім?я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що виходячи із диспозиції ст. 179 СК України аліменти, які стягуються із заявника на користь ОСОБА_7 , є власністю як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення частки на кожну дитину окремо, а тому мають спільне право на розпорядження та користування ними.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про можливість виділення частки з аліментів на дітей у разі вибуття однієї дитини, оскільки така можливість передбачена ч. 3 ст. 183 СК України лише у випадку досягнення найстаршою дитиною повноліття і тягне за собою припинення сплати аліментів на користь цієї дитини взагалі.

При цьому заміна стягувача аліментів щодо однієї дитини, якщо обидві дитини мають право на отримання аліментів, чинним законодавством не передбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.