Справа № 194/2037/18
Номер провадження № 2/194/84/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Ніколайчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 26 грудня 2013 року укладено кредитний договір № НОМЕР_1 відповідно до якого видано кредит у сумі 12700 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинолося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», тобто ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та на баланс ПАТ «ПУМБ» передана заборгованість за кредитним договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, а тому станом на 14 грудня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 76680,18 грн., з яких: заборгованість за кредитом 12700 грн., , заборгованість за процентами 0,00 грн., заборгованість за комісією 11126,82 грн., штрафні санкції 52853,36 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 76680,18 грн. та судовий збір у сумі 1762,00 грн.

Представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача, заперечує проти задоволення позову та просить відмовити у задоволені позову у зв`язку з пропущенням строку позовної давності. Також представник відповідача надавала суду клопотання про витребування доказів, оскільки не згодна з сумою заборгованості, в матеріалах справи відсутній акт про перехід права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора, не вказані здійснені відповідачем оплати за кредитним договором та їх розмір.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено договір карткового рахунку № НОМЕР_1 з лімітом овердрафту 4800 грн. строк користування 36 місяців, зі сплатою відсотків за користуванням овердрафтом та договір страхування.

ПАТ «ПУМБ» за вих. № 512 від 08 листопада 2017 року направив на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) в якій зазначив, що ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Банк ренесанс капітал», та станом на 08 листопада 2017 року у ОСОБА_1 існує заборгованість перед банком у розмірі 20519,96 грн., а тому вимагає погасити заборгованість по кредитному договору до 15 листопада 2017 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4803 від 26 грудня 2013 року, ОСОБА_1 станом на 14 грудня 2018 року має заборгованість по кредиту у розмірі 76680,18 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 12700,00 грн., простроченої заборгованості за комісією 11126,82 грн., строкової заборгованості за комісією 258,87 грн., неустойки за порушення зобов`язань по кредиту 52853,36 грн.

Згідно дублікатів чеків, які надала суду представник відповідача, відповідач ОСОБА_1 сплачувала суми кредиту 02 липня 2014 року суму 370,00 грн., 03 липня 2014 року суму 432,00 грн.,18 липня 2014 року суму 430,00 грн., 05 листопада 2014 року суму 15,00 грн., 05 листопада 2014 року суму 550,00 грн.,12 грудня 2014 року суму 15,00 грн., 10 лютого 2015 року суму 10580,00 грн., 31 березня 2015 року суму 50,00 грн., 31 березня 2015 року суму 15,00 грн. (а.с.53).

Позивач в свою чергу не надав суду жодного належного та допустимого доказу про здійснення відповідачем оплати за кредитним договором та їх розмір.

Ухвалою суду від 20 лютого 2019 року з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» витребувано завірені належним чином копії наступних документів: перехідного акту; письмового доказу - поштового повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення про перехід прав первісного кредитора до нового кредитора; письмової вимоги позивачу про усунення ОСОБА_1 порушень саме за кредитним договором № НОМЕР_1 ; кредитного договору № НОМЕР_1 , укладеного між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 , з додатками до нього, включаючи графік погашення кредиту, Умови та правила користування кредитними коштами з якими була ознайомлена відповідач під час укладання кредитного договору, тарифи по кредиту з інформацією про загальну вартість кредиту, розрахунок заборгованості за весь період її нарахування, який має відображати інформацію про суму та дату здійснених платежів ОСОБА_1 .

Станом на 13 березня 2019 року ухвала суду від 20 лютого 2019 року позивачем не виконана.

Ухвалою суду від 13 березня 2019 року з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» витребувано завірені належним чином копії наступних документів: перехідного акту; письмового доказу - поштового повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення про перехід прав первісного кредитора до нового кредитора; письмової вимоги позивачу про усунення ОСОБА_1 порушень саме за кредитним договором № НОМЕР_1 ; кредитного договору № НОМЕР_1 , укладеного між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 , з додатками до нього, включаючи графік погашення кредиту, Умови та правила користування кредитними коштами з якими була ознайомлена відповідач під час укладання кредитного договору, тарифи по кредиту з інформацією про загальну вартість кредиту, розрахунок заборгованості за весь період її нарахування, який має відображати інформацію про суму та дату здійснених платежів ОСОБА_1 .

Станом на 29 березня 2019 року ухвала суду від 13 березня 2019 року позивачем не виконана.

Ухвалою суду від 29 березня 2019 року з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» витребувано завірені належним чином копії наступних документів: перехідного акту; письмового доказу - поштового повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення про перехід прав первісного кредитора до нового кредитора; письмової вимоги позивачу про усунення ОСОБА_1 порушень саме за кредитним договором № НОМЕР_1 ; кредитного договору № НОМЕР_1 , укладеного між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 , з додатками до нього, включаючи графік погашення кредиту, Умови та правила користування кредитними коштами з якими була ознайомлена відповідач під час укладання кредитного договору, тарифи по кредиту з інформацією про загальну вартість кредиту, розрахунок заборгованості за весь період її нарахування, який має відображати інформацію про суму та дату здійснених платежів ОСОБА_1 .

Станом на 17 квітня 2019 року ухвала суду від 29 березня 2019 року позивачем не виконана.

Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» витребувано завірені належним чином копії наступних документів: перехідного акту; письмового доказу - поштового повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення про перехід прав первісного кредитора до нового кредитора; письмової вимоги позивачу про усунення ОСОБА_1 порушень саме за кредитним договором № НОМЕР_1 ; кредитного договору № НОМЕР_1 , укладеного між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 , з додатками до нього, включаючи графік погашення кредиту, Умови та правила користування кредитними коштами з якими була ознайомлена відповідач під час укладання кредитного договору, тарифи по кредиту з інформацією про загальну вартість кредиту, розрахунок заборгованості за весь період її нарахування, який має відображати інформацію про суму та дату здійснених платежів ОСОБА_1 .

Станом на 15 травня 2019 року ухвала суду від 17 квітня 2019 року позивачем не виконана.

Ухвалою суду від 15 травня 2019 року з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» витребувано завірені належним чином копії наступних документів: первинні документи, які були складені на виконання кредитного договору № НОМЕР_1 , укладеного між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 ; регістри банківського обліку, які містять інформацію по кредитному договору № НОМЕР_1 ; виписки з особливих рахунків позичальника; договір банківського рахунку укладений на відкриття рахунку до кредитного договору № НОМЕР_1 ; копію книги реєстрації відкритих рахунків, в якій зареєстровано відкриті рахунки на ім`я відповідача; меморіальна документація, яка була складена банком під час видачі кредитних коштів відповідачу; перехідного акту; письмового доказу - поштового повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення про перехід прав первісного кредитора до нового кредитора; письмової вимоги позивачу про усунення ОСОБА_1 порушень саме за кредитним договором № НОМЕР_1 ; кредитного договору № НОМЕР_1 , укладеного між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 , з додатками до нього, включаючи графік погашення кредиту, Умови та правила користування кредитними коштами з якими була ознайомлена відповідач під час укладання кредитного договору, тарифи по кредиту з інформацією про загальну вартість кредиту, розрахунок заборгованості за весь період її нарахування, який має відображати інформацію про суму та дату здійснених платежів ОСОБА_1 .

Станом на 27 червня 2019 року вищезазначені ухвали суду про витребування доказів позивачем виконано частково, а саме надано суду копію договору карткового рахунку № НОМЕР_1 та договору страхування, копію письмової вимоги, які і так були додані до позовної заяви.

Ухвалою суду від 27 червня 2019 року з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» витребувано завірені належним чином копії наступних документів: регістри банківського обліку, які містять інформацію по кредитному договору № НОМЕР_1 ; виписки з особливих рахунків позичальника; письмового доказу - поштового повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення про перехід прав первісного кредитора до нового кредитора; розрахунок заборгованості за весь період її нарахування, який має відображати інформацію про суму та дату здійснених платежів ОСОБА_1 .

Станом на 16 липня 2019 року ухвала суду від 27 червня 2019 року позивачем не виконана.

Ухвалою суду від 16 липня 2019 року з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» витребувано завірені належним чином копії наступних документів: регістри банківського обліку, які містять інформацію по кредитному договору № НОМЕР_1 ; виписки з особливих рахунків позичальника; письмового доказу - поштового повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення про перехід прав первісного кредитора до нового кредитора; розрахунок заборгованості за весь період її нарахування, який має відображати інформацію про суму та дату здійснених платежів ОСОБА_1 .

Станом на 07 серпня 2019 року ухвала суду від 16 липня 2019 року позивачем не виконана.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.1,2,4 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У кредитному договорі від 26 грудня 2013 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути комісію та штрафні санкції.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на п. 6.2 Загальних Умов кредитування, на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта), але не надав їх до позовної заяви.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Загальні Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи кредитний договір, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії та штрафних санкцій.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови кредитування, відсутність у кредитному договорі домовленості сторін про сплату штрафних санкцій за користування кредитними коштами, надані банком Пропозиції укласти договори (оферта) від 26 грудня 2013 року не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді Пропозиції укласти договори (оферта), оскільки Пропозиція укласти договори (оферта) це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «Банк ренесанс капітал» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, відповідно до положень абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Також, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року по справі № 695/3474/17.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, аналізуючи досліджене, суд приходить до висновку, що до позовних вимог слід застосовувати загальну і спеціальну, передбачену ст.257,258 ЦК України позовну давність.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2017 року по справі № 6-1926цс15 та від 07 жовтня 2015 року по справі №6-1295цс15.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 26 грудня 2013 року, строк користування кредитом 36 місяців, погашення кредиту повинна сплачувати відповідно до графіку, останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач ОСОБА_1 здійснила 31 березня 2015 року, до суду позивач звернувся 22 грудня 2018 року. Отже, позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності щодо певних частин сплати періодичних чергових платежів, що є підставою для відмови у задоволенні в цій частині позовних вимог внаслідок пропуску строку позовної давності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 553/1449/16-ц.

Європейський суд з прав людини в § 51 рішення від 22.10.1996 року «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та § 137 рішення від 09.01.2013 року «ОСОБА_2 проти України» зазначив, що строк позовної давності забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень стосовно подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми.

Крім того, враховуючи заперечення представника відповідача, для з`ясування суми заборгованості, яка, на думку позивача, існує, неодноразово ухвалами Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року, 13 березня 2019 року, 29 березня 2019 року, 17 квітня 2019 року, 15 травня 2019 року, 27 червня 2019 року, 16 липня 2019 року, 07 серпня 2019 року у ПАТ «ПУМБ» було витребувано належним чином завірені докази, а саме, регістри банківського обліку, які містять інформацію по кредитному договору № НОМЕР_1 ; виписки з особливих рахунків позичальника; письмового доказу - поштового повідомлення з відміткою про вручення відповідачу повідомлення про перехід прав первісного кредитора до нового кредитора; розрахунок заборгованості за весь період її нарахування, який має відображати інформацію про суму та дату здійснених платежів ОСОБА_1 .

Позивачем зазначені ухвали фактично не виконано, оскільки позивачем на виконання ухвал суду надано копію договору карткового рахунку № НОМЕР_1 та договору страхування, копію письмової вимоги, які і так були додані до позовної заяви, а витребувані докази суду не надано, а отже суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність й узгодженість нарахованої суми заборгованості матеріалам справи і вимогам закону.

Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не спростував доводи представника відповідача, та не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Враховуючи вищевикладене, суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду позивача з даним позовом та обґрунтованість і відповідність нарахованої заборгованості умовам договору, її розмір, складові частини та період за який вона нарахована та визначитися з заявою про застосування позовної давності щодо сплати періодичних чергових платежів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року по цивільній справі № 194/644/16-ц.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку з відмовою ПАТ «ПУМБ» в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 19, 49, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін