Постанова

Іменем України

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 640/204/17-ц

провадження № 61-29240св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року в складі судді Попраса В. О. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 року в складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. С.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом допублічного акціонерного товариства «Харківміськгаз» (далі - ПАТ «Харківміськгаз») про визнання відмови у допуску роботи на умовах неповного робочого дня без переривання відпустки незаконною.

Позовна заява мотивована тим, що з 03 лютого 2014 року він працював у

ПАТ «Харківміськгаз» на посаді інженера з організації керування виробництвом у відділі капітального будівництва (далі - ВКБ). З 30 жовтня 2015 року по 02 січня 2017 року перебував у відпустці по догляду за дитиною. У період його відпустки, відбулось скорочення посади та ліквідація відділу, в якому він працював, що вважав порушенням частини третьої статті 2 Закону України «Про відпустки», якою гарантоване збереження на період відпустки місця роботи (посади). Також позивач посилався на те, що відповідачем була порушена процедура скорочення працівників, оскільки його не було повідомлено про ліквідацію відділу ВКБ з усім штатом працівників з 01 жовтня 2016 року, також йому не були запропоновані посади у відділах, які були утворені, зокрема: відділах «організації ремонтів» та «інжиніринг». Не зважаючи на те, що трудовий договір не розірваний, посада позивача ліквідована, відділ, у якому він обліковувався, ліквідовано та до виконання трудових обов`язків його не допускають.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконною відмову у допуску та оформленні його на роботу з 03 січня 2017 року на умовах неповного робочого часу без переривання відпустки по догляду за дитиною, що потребує домашнього догляду; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 600,00 грн; зобов`язати відповідача допустити його до роботи та оформити на роботу на умовах неповного робочого часу без переривання відпустки по догляду за дитиною, що потребує домашнього догляду, на посаді відповідно до умов укладеного трудового договору між сторонами.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що порушень відповідачем трудових прав позивача не встановлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Відзив інших учасників справи на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що з 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 працює у

ПАТ «Харківміськгаз» на посаді інженера з організації керування виробництва.

У зв`язку зі зміною в організації виробництва та праці та з метою оптимізації штатного розпису ПАТ «Харківміськгаз» Головою правління ПАТ «Харківміськгаз» 02 вересня 2015 року видано наказ № 303 про скорочення чисельності та штату відділу капітального будівництва, яким скорочено чисельність та штат відділу капітального будівництва на 3 одиниці: інженер з організації керування виробництвом - 3.

Також 02 вересня 2015 року відповідачем винесено повідомлення № 08/330 про попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників

ПАТ «Харківміськгаз».

07 вересня 2015 року ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом відповідача

від 02 вересня 2015 року № 303 та повідомленням від 02 вересня 2015 року

№ 08/303, проте відмовився від підпису про ознайомлення з ними, що підтверджується актами, складеними працівниками ПАТ «Харківміськгаз».

Наказом від 01 жовтня 2015 року № 14/08-шр були внесені зміни до штатного розкладу згідно наказу від 02 вересня 2015 року № 303, у зв`язку з чим із штатного розпису відділу капітального будівництва з 02 листопада 2015 року вирішено вивести три штатні одиниці інженера з організації керування виробництвом.

15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 відповідачем були запропоновані пропозиції щодо працевлаштування у зв`язку із скороченням чисельності і штату працівників ПАТ «Харківміськгаз» та запропоновані наявні на підприємстві вакансії.

16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Харківміськгаз» із заявою про надання йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років.

Наказом Голови правління ПАТ «Харківміськгаз» від 29 жовтня 2015 року

№ 1025/08-ос надано ОСОБА_1 відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею віку 3 років з 30 жовтня 2015 року по 13 грудня 2016 року .

У період з 05 грудня 2016 року по 14 грудня 2016 року ОСОБА_1 була надана додаткова оплачувана відпустка для складання сесії як студент 3 курсу заочної форми навчання Харківського національного педагогічного університету

ім. Г. С. Сковороди згідно наказу від 05 грудня 2016 року № 1644/08-ос Голови правління ПАТ «Харківміськгаз».

19 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку.

Наказом Голови правління ПАТ «Харківміськгаз» від 21 грудня 2016 року

№ 1680/08-ос ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років з 21 грудня 2016 року по

14 червня 2017 року.

26 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про бажання вийти на роботу з 03 січня 2017 року на умовах неповного робочого часу у період перебування у відпустці по догляду за дитиною.

У зв`язку з впровадженням змін в організації виробництва і праці, введенням в дію нової організаційної структури, затвердженої протоколом Наглядової Ради ПАТ «Харківміськгаз» від 30 червня 2016 року № 30/06-2016 з 01 жовтня 2016 року відділ капітального будівництва ліквідовано та повторно запропоновано працівникам наявні на підприємстві вакансії для можливості подальшого працевлаштування.

26 грудня 2016 року позивач передав відповідачу заяву, у якій вказав, що просить вважати його таким, що приступив до роботи з 03 січня 2017 року на умовах неповного робочого часу у період перебування у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, що потребує домашнього догляду та не досягла шестирічного віку за медичним висновком.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

Згідно із частиною першою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною третьою статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що посаду, яку бажає обіймати позивач працюючи на умовах неповного дня скорочено, відділ капітального будівництва, у якому працював позивач ліквідовано та з урахуванням того, що при скороченні позивачу пропонувалися вакантні посади, проте на такі пропозиції він не погодився, дійшов правильного висновку про відсутність порушень відповідачем трудових прав позивача та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач неправомірно скоротив його посаду під час перебування його у відпустці не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення про скорочення посади, яку обіймав позивач було прийнято до подання ним заяви про надання відпустки та накази відповідача від 02 вересня 2015 року № 303 щодо скорочення чисельності та штату відділу капітального будівництва та від 01 жовтня 2015 року № 14/08-шр щодо виведення трьох штатних одиниць інженера із організації керування виробництвом не законними невизнані.

Інші наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

В. П. Курило