ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6312/19 Справа № 210/2175/17 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами,апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, яке ухвалено суддею Скотар Р.Є. у місті Кривому Розі,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП.

В обґрунтування позову зазначила, що з вини відповідача - ОСОБА_2 , 23 вересня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а вона, позивачка тілесні ушкодження. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 10595,80 грн. та витрати на відновлення стану здоров`я склали 623,93 грн. Крім того, у зв`язку з ДТП, що сталося з вини відповідача, вона зазнала моральних страждань. Тому просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11 219 гривень 73 копійки та моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 11 219,73 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн.,судовий збір у розмірі 1 280 грн.

В решті позову - відмовлено.

17 січня 2019 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року заяву ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог.

Апелянт посилається на те, що позивачкою при зверненні до суду першої інстанції не сплачено судовий збір.

Зазначає, що розмір спричиненої шкоди, згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 15.05.2017 року в сумі 10 595 гривень 80 копійок, не відповідає пошкодженням транспортного засобу під час дорожньо - транспортної пригоди.

Вважає, що висновок автотоварознавчого дослідження не є висновком експерта, в розумінні ст. 102 ЦПК України, та не містить відомостей про те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність.

Також, відповідач наголошує на тому, що суд жодного разу не повідомив його належним чином про дату, час і місце судового засідання, що є порушенням норм процесуального права і є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За змістом 376 ч.1 п. п. 3,4 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному з`ясуванні обставин справи, та з порушенням норм процесуального права.

В силу ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно п. 4 абз. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у Постанові від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14, аналізуючи правозастосовну практику за ст.1166 ЦПК України, зазначила, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2016 близько 18.00 год. в м. Кривий Ріг по вул . Соборності, напроти буд. 12 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 211103, р/н НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку під час руху заднім ходом не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб та допустив наїзд на автомобіль KIA SPORTAGE р/н НОМЕР_2 та стоячого біля автомобіля пішохода ОСОБА_1 , яка є водієм автомобіля KIA SPORTAGE р/н НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.3. б, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.12.2016 року ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення та винесено усне зауваження (а.с.8).

Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження № Д11/05/17, який складено 15.05.2017 року судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_4 , сума матеріальної шкоди, нанесеної власнику автомобіля KIA SPORTAGE р/н НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 складає 10595,80 грн. (а.с.10-23 ).

У зв`язку з чим колегія суддів вважає що на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 10 595,80 гривень.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновок автотоварознавчого дослідження не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України та не містить відомостей про те, що експерт попереджений про відповідальність, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д11/05/17від 15 травня 2017 року, на замовлення позивача, було проведено експертне автотоварознавче дослідження з оцінки транспортного засобу, розмір матеріального збитку становить 10595,80 грн.(а.с. 10-23)

Вказану оцінку проводив оцінювач ОСОБА_4 , який здійснює свої професійні обов`язки на підставі виданого йому 30 травня 2000 року кваліфікаційного свідоцтва оцінювача № 260 (а.с. 23).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 10 Закону, оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Тобто, законом не передбачено, що оцінка повинна проводитись лише на підставі ухвали суду про призначення експертизи, де експерт попереджається про кримінальну відповідальність, а тому даний доказ як письмовий, є допустимим та таким, що відповідає чинним нормам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.9 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затверджених наказом МЮ України від 08.10.1998 року №53/5 передбачено проведення дослідження на місці події або огляд об`єкта за його місцезнаходженням у присутності учасників сторін або інших осіб за потреби.

При цьому зазначеною Інструкцією не передбачена обов`язкова участь сторони при проведенні експертизи.

Підпунктом 2.3 пункту 2 (Товарознавча та транспортно-товарознавча експертиза) розділу IV Товарознавча експертиза Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом МЮ України 08.10.1998 року №53/5 (у редакції наказу МЮ України від 26.12.2012 року №195о/5) передбачено виклик зацікавлених осіб на технічний огляд КТЗ замовником експертизи із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду також у разі потреби.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір спричиненої шкоди, згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 15.05.2017 року в сумі 10 595 гривень 80 копійок не відповідають пошкодженням транспортного засобу під час дорожньо - транспортної пригоди, оскільки доказів, які б вказували на інший розмір матеріального збитку та відновлювального ремонту автомобіля позивачки відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано. При цьому відповідач до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення товарознавчої експертизи на предмет визначення заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП не звертався.

Як вбачається з матеріалів справи внаслідок ДТП водію автомобіля KIA SPORTAGE р/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 , яка під час ДТП знаходилася біля автомобіля, згідно висновку експерта №1827 від 26.09.2016 року спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді: синців нижніх кінцівок; саден лівої верхньої і нижньої кінцівок - які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) (а.с. 26).

У зв`язку з травмою позивач зверталася за медичною допомогою до травмпункту Криворізького МКЛ №2 «ДОР» 23.09.2017 року о 23.40 год., до якого її було доставлено каретою «швидкої медичної допомоги» (а.с.25).

Лікарем травмпункту Криворізького МКЛ №2 «ДОР» призначено медичні препарати - «фламидаз-гель» та «мелбек», вартість яких склала181,66 грн. Також, позивачем придбано плівку радіограф 168,45 грн. та витрачено 273,82 грн. за видачу висновків спеціаліста, від Криворізького відділу СМЕ, а всього 623,93 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.24).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що загальна сума матеріальної шкоди яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складає 11219,73 грн. (10595,80 гривень - вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу + 623,93 гривень - витрати позивачки на відновлення стану її здоров`я = 11219,73 гривень).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою при зверненні до суду першої інстанції не сплачено судовий збір, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідно до квитанції № NODZZ54868 від 24 травня 2017 року позивачкою при зверненні до суду першої інстанції було сплачено судовий збір на суму 1280 гривень (а.с. 1).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. На розмір відшкодування не впливає наявність чи обсяг майнової шкоди, яка завдана тими ж діями, що призвели й до виникнення моральної шкоди. Вимоги про відшкодування майнової шкоди та вимоги щодо відшкодування моральної шкоди розглядаються як самостійні.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку експерта №1827 від 26.09.2016 року, позивачці спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді: синців нижніх кінцівок; саден лівої верхньої і нижньої кінцівок - які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів). Характер виявлених ушкоджень, при первинному обстеженні, а саме ступінь його загоєння (синці з чіткими контурами, скоринки саден на рівні шкіри), свідчать, що давність їх виникнення може відповідати строку вказаному обстежуваною (а.с. 26).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася з вини відповідача позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушено звичайний спосіб життя, оскільки тривалий час позивачка відчуває сильний біль та почуття слабкості, обмеження рухів, біль в районі тазу, що призвело до значного морального та фізичного білю.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовним вимог відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з квитанцією від 24 травня 2017 року № HODZZ54868 позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позову в сумі 1280 грн. (а.с. 1), який відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки рішення суду ухвалено на її користь.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню згідно п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 11 219,73 грн. (одинадцять тисяч двісті дев`ятнадцять грн. 73 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду, у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 1280,00 грн.

В решті позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: