Провадження 2/357/921/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання - Ільницька І.В.,

за участю представника позивача - адвоката Холодової Л.А., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кузьменко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П. (далі - «Позивач») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , (далі - «Відповідачі»), а також ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у розмірі 1963195,94 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини.

06.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №16-07-Ип/40, відповідно до якого банк надає позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 23 900,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5% річних, а позичальник зобов`язується повернути отримані грошові кошти до 05.06.2012 року.

На виконання умов кредитного договору Позивач надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується заявою на отримання кредиту від 06.09.2007 року та заявою на видачу готівки №18 від 06.09.2007 року на суму 23 900,00 доларів США.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, оскільки надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені наступні договори поруки:

- 06.09.2007 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №16-07-П2/40, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов`язань Відповідача;

- 06.09.2007 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №16-07-П3/40, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання зобов`язань Відповідача;

- 06.09.2007 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №16-07-П4/40, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання зобов`язань Відповідача;

- 06.09.2007 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №16-07-П1/40, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов`язань Відповідача.

Договорами поруки визначено, що поручителі та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань, як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Невиконання позичальником умов кредитного договору дає право кредитору вимагати виконання боргових зобов`язань за кредитом у позичальника та поручителів.

В зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №16-07-Ип/40, в останнього виникла заборгованість, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

За розрахунком позивача, станом на 15.08.2018 року наявна заборгованість позичальника в розмірі 35747,87 доларів США яка складається з наступного:

- 17 976,46 доларів США - прострочена заборгованість по основному боргу кредиту;

- 17 771,41 доларів США - прострочена заборгованість по відсотках;

- 3 351 210,32 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, яка прирівнюється до суми боргу та становить - 981 597,97 грн.

Загальний розмір заборгованості станом на 15.08.2018 року у гривневому еквіваленті становить 1 963 195,94 грн.

До теперішнього часу борг не погашено.

Посилаючись на приписи ст. ст. 525, 526, 530, 612, 625, 1049 ЦК України, Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на його користь заборгованість за кредитним договором №16-07-Ип/40 від 06.09.2007 року у загальній сумі 1 963 195,94 грн. та судові витрати у розмірі 29 382,50 грн.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року було відкрито провадження у даній справі, судом постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 39-40).

03.01.2019 року у встановлений судом строк на адресу суду від Відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення Позивачу (т.1 а.с. 49-52). У відзиві та зазначила, що повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. Зокрема, повідомила, що 06.04.2016 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухвалено рішення, яким відмовлено в повному обсязі у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27.06.2017 року зазначене рішення залишено без змін. Зазначила, що Позивачем було пропущено строк позовної давності, наслідком чого має бути відмова у задоволенні позову.

08.04.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом було зроблено запит до Білоцерківської державної районної нотаріальної контори про надання витягу (інформаційної довідки) із Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 120, 121).

03.05.2019 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від Білоцерківської державної районної нотаріальної контори надійшов лист від 26.04.2019 року №807/01-09, відповідно до якого, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відкривалась, відповідно до Інформаційної довідки спадкова справа не заводилась та свідоцтво на право власності на спадщину не видавалось (т.1 а.с. 129, 130).

30.05.2019 року ухвалою суду провадження у справі в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5 було закрито, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його правонаступників судом не встановлено (т.1 а.с. 186).

30.05.2019 року ухвалою суду явку представника Позивача у всі наступні судові засідання у даній справі визнано обов`язковою (т.1 а.с 187).

05.06.2019 року з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду даної справи, судом було зроблено запит до Верховного Суду щодо прискорення повернення на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області справи №357/13503/16ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення (а.с. 190).

27.06.2019 року разом із супровідним листом Верховного Суду №61-29337св18 від 24.06.2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшли матеріали вищевказаної цивільної справи (а.с. 220). При цьому копії судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у вищевказаній справі у судовому засіданні 25.07.2019 року було приєднано до матеріалів даної цивільної справи (т.2 а.с. 3-7, 8-13, 14-23).

25.07.2019 року у судовому засіданні представник Позивача підтримала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Пояснила суду, що розмір пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам складає - 3 351 210,32 грн., втім, керуючись принципом співмірності та судовою практикою, банк просить стягнути лише суму, яка прирівнюється до розміру боргу та становить - 981 597,97 грн. Вважала, що перебіг трирічного строку позовної давності почався заново 03.04.2019 року, тобто з дня прийняття остаточної постанови Верховного Суду у справі № 357/13503/16ц та ще не сплинув.

25.07.2019 року у судове засідання Відповідачі та їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином.

06.08.2019 року у судовому засіданні представник Позивача підтримала доводи позовної заяви, надала суду письмові докази, які підтверджують переривання перебігу строку позовної давності, а саме - копії «Списку №1258 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ-31» та копії відповідних поштових квитанцій (т.2 а.с. 39, 40, 41). Просила у задоволенні заяви представника Відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності відмовити у зв`язку з тим, що такі строки Позивачем не пропущені.

06.08.2019 року у судовому засіданні представник Відповідача ОСОБА_1 . проти задоволення позову заперечувала, вважала його безпідставним та необґрунтованим, просила суд застосувати наслідки пропуску Позивачем строку позовної давності та у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

При вирішенні даної справи судом застосовуються, зокрема, наступні норми матеріального права України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатили процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст. 546 та 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф, і є грошовою сумою або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А відповідно до ч.1, ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з ч.2, ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При вирішені даної справи судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

06.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №16-07-Ип/40, відповідно до якого банк надав позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в розмірі 23 900,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14,5% річних, а позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти до 05.06.2012 року (т.1 а.с. 7-8).

На виконання умов кредитного договору Позивач надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується заявою на отримання кредиту від 06.09.2007 року та заявою на видачу готівки №18 від 06.09.2007 року на суму 23 900,00 доларів США (т.1 а.с. 18, 19).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, оскільки надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені наступні договори поруки:

06.09.2007 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №16-07-П2/40, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов`язань Відповідача ОСОБА_1 (т.1 а.с. 12-13);

06.09.2007 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №16-07-П3/40, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання зобов`язань Відповідача ОСОБА_1 (т.1 а.с. 14-15);

06.09.2007 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №16-07-П4/40, відповідно до умов якого остання зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання зобов`язань Відповідача ОСОБА_1 (т.1. а.с. 16-17).

Вищевикладені фактичні обставини сторонами у судовому засіданні не оспорювалися.

При цьому, договорами поруки визначено, що поручителі та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань, як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Невиконання позичальником умов кредитного договору дає право кредитору вимагати виконання боргових зобов`язань за кредитом у позичальника та поручителів.

В зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №16-07-Ип/40, у позичальника ОСОБА_1 виникла заборгованість, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (т.1 а.с. 20-27).

За розрахунком Позивача станом на 15.08.2018 року наявна заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 35 747,87 доларів США, яка складається з наступного:

- 17 976,46 доларів США - прострочена заборгованість по основному боргу кредиту;

- 17 771,41 доларів США - прострочена заборгованість по відсотках;

- 3 351 210,32 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, яка прирівнюється до суми боргу та становить - 981 597,97 грн.

Загальний розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед Позивачем станом на 15.08.2018 рік у гривневому еквіваленті становить 1 963 195,94 грн.

До теперішнього часу борг не погашено.

У відзиві на позов Відповідач ОСОБА_1 , зокрема, зазначила, що 06.04.2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, а ухвалою апеляційного суду Київської області від 27.06.2017 року вказане рішення залишено без змін. При цьому, судом було встановлено, що банком було пропущено строк позовної давності для звернення до суду (т.1 а.с. 50).

Втім, як убачається з постанови Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №357/13503/16-ц, вищевказані рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2017 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 27.06.2017 року були скасовані. У задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було відмовлено (т.2 а.с. 155-160). При цьому, підставою скасування судових рішень стало те, що з урахуванням ст.ст. 328, 335, 392 ЦК України у контексті ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. А у разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог (ст.ст.256, 267 ЦК України).

Не погоджуючись з твердженням Відповідача про пропуск строку позовної давності, представник Позивача надав суду письмові Заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, у яких, зокрема, зазначив, що з огляду на положення ч.2, ч.3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина позовної вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. На думку представника Позивача перебіг трирічного строку позовної давності почався заново 03.04.2019 року, тобто з дня прийняття остаточної постанови Верховного Суду у справі № 357/13503/16ц та ще не сплинув (т.1 а.с. 191-192).

У свою чергу, представник Відповідача ОСОБА_1 не погодилась з такими доводами представника Позивача та надала суду Письмові пояснення на вищевказані Заперечення, у яких наполягала на тому, що банк звернувся з даним позовом з пропуском встановленого законом трирічного терміну (т.1 а.с. 223-227).

Аналізуючи дотримання Позивачем строків позовної давності при зверненні до суду, суд виходить з наступного.

Кредитний договір №16-07-Ип/40 між ВАТ Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є Позивач, та ОСОБА_1 було укладено 06.09.2007 року.

Відповідно до 2.1. та п.3.2. договору Позивач надав Відповідачу ОСОБА_1 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 23900,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних, строком до 05.06.2012 року. Додатком №1 до цього договору є графік повернення кредиту, відповідно до якого дата останнього платежу за кредитом - з 01 по 05 червня 2012 року (т.1 а.с. 9).

Відповідно до розрахунку загальної суми заборгованості по вказаному кредитному договору та пояснень представника Позивача, останній платіж за договором Відповідачем ОСОБА_1 було здійснено 14.01.2015 року у сумі 77,00 доларів США, які банком було зараховано в рахунок погашення заборгованості по сплаті процентів (т.1 а.с. 20-21).

Суд погоджується з доводами представника Позивача, який посилаючись на приписи ч.2 ст.264 ЦК України стверджує, що позовна давність була перервана, оскільки у серпні 2015 року той звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення фізичних осіб, які є Відповідачами й у цій справі (т.2 а.с. 43-48). Проте, суд не може погодитись з твердженням Позивача про те, що перебіг трирічного строку позовної давності почався заново 03.04.2019 року, тобто з дня прийняття остаточної постанови Верховного Суду у справі № 357/13503/16ц, оскільки така позиція не заснована на законі.

Так, для обчислення початку перебігу строку позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Тобто, новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову.

Для правильного застосування положень ч. 3 ст. 264 ЦК про те, що пред`явленням банком позову до відповідача перебіг позовної давності перервався, суду слід встановити, коли почався заново перебіг позовної давності та чи не сплинув він на момент звернення позивача до суду.

При цьому слід брати до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 року у справі №6-298цс17.

Оскільки з відбитку штемпеля на конверті не можливо достовірно встановити дату здачі Позивачем матеріалів позову про звернення стягнення на предмет іпотеки поштовому відділенню, суд бере до уваги наданий 06.08.2019 року у судовому засіданні представником Позивача «Список №1258 групованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ-31» та відповідні квитанції, які, як пояснив представник Позивача, раніше готувалися, подавалися та були прийняти касаційним судом для визначення строку подачі касаційної скарги, що було необхідно для вірного розрахунку розміру судового збору у зв`язку із змінами у закон щодо його розміру (т.2 а.с. 49, 40, 41). Суд перевірив вказану інформацію і зазначає, що у матеріалах справи №357/13503/16ц дійсно містяться копії зазначених Списку та квитанцій, після надання яких Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ внаслідок усунення банком недоліків касаційної скарги було постановлено ухвалу про відкриття касаційного провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.2 а.с. 50). Відповідно до даних письмових доказів матеріали позову були здані поштовому відділенню 28.08.2015 року.

Враховуючи вищенаведені норми матеріального права, суд робить висновок про те, що позовна давність була перервана у цей день, а наступного дня - 29.08.2015 року, перебіг позовної давності почався заново.

Втім, з даним позовом про стягнення заборгованості Позивач звернувся до суду лише 20.11.2018 року, тобто більше ніж через три роки.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості необхідно відмовити повністю у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, не підлягають задоволенню й вимоги Позивача про стягнення з Відповідачів судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П. (Код ЄДРГПОУ 09807856, місцезнаходження: вул.Січових Стрільців, буд.60, м.Київ, 04050) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу може бути подано до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 07.08.2019 року.

СуддяВ. П. Цукуров