Справа № 489/4409/18
Провадження №2/489/120/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Середою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Громадської організації «Садово - городницьке товариство «Пролісок» про зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення, захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування поширеної недостовірної інформації, заборону вчиняти певні дії та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом відповідно до якого просив: заборонити відповідачу в подальшій діяльності на засіданнях правління або на загальних зборах подавати пропозиції і дозволяти в якості головуючого на зібранні проведення голосування по своїм або поданим іншими членами товариства пропозиціями, які порушують Цивільний кодекс України; заборонити відповідачу переслідувати позивача шляхом особистих погроз і вчинених ним односторонніх правочинів, змушувати позивача виконувати дії, вчинення яких не є обов`язком для позивача; скасувати рішення правління товариства від 14.04.2018 року по питанню № 2, рішення загальних зборів ГО «СГТ «Пролісок» від 29.04.2018 року по питанню № 2 та п.4 рішення по питанню № 1 загальних зборів ГО «СГТ «Пролісок» від 27.05.2017 року; зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 12000,00 грн., яка полягає у душевних стражданнях і втраті фізичного здоров`я, яких позивач і його дружина зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо них, і в приниженні честі та гідності позивача, а також його ділової репутації шляхом порушення презумпції невинуватості позивача та презумпції правомірності його правочинів і прилюдного розповсюдження неправдивої інформації про позивача і його сина; зобов`язати відповідачів написати об`яву про помилковість всіх його звинувачень на адресу позивача і його сина і розмістити цю об`яву там же, де розміщувались знеславлюючи об`яви (територія ГО «СГТ «Пролісок» і зупинка потяга «Городня»); на загальних зборах заявити про неправдивість всіх своїх припущень і звинувачень щодо протиправних намірів і дій позивача та його родини та вибачитись за свої протизаконні дії та переслідування; зобов`язати відповідача ОСОБА_2 роз`яснити правлінню і загальним зборам, що правочин (рішення), прийняті з порушенням Цивільного кодексу України і Статуту товариства є нікчемним і недійсним та внести на загальних зборах пропозицій про скасування: набуття головою правління і головою ревізійної комісії таких цивільних прав і обов`язків, які порушують права інших членів товариства, дають можливість посадовим особам зловживати цивільним правом і в своїх особистих інтересах завдавати шкоду цивільним правам позивача та іншим членам товариства; припинення або обмеження (зміну) цивільних прав позивача і інших членів товариства в частині набуття, здійснення і непорушності прав власності на своє майно.

В ході розгляду справи від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, просив:

-заборонити відповідачу в подальшій службовій діяльності здійснювати дії для позбавлення або обмеження позивача у непорушеному праві на приватну власність та дії про привласненню для себе або для товариства будь-якої частини майна позивача, а також переслідувати позивача шляхом протизаконного змушування документально доказувати йому право на будь-яке майно, яке на цей час розташовано на приватних ділянках позивача або членів його родини;

-скасувати рішення правління товариства від 14.04.2018 року по питанню № 2 та рішення загальних зборів СГТ «Пролісок» від 29.04.2018 року по питанню № 2;

-зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду у сумі 12000,00 грн., завдану позивачу внаслідок порушення відповідачем непорушених прав позивача на приватну власність та на використання права тільки на свій розсуд розпоряджатися своїм майном, а також порушення презумпції невинуватості в діях позивача, в тому числі у вчиненні ним правочинів.

Свої вимоги мотивує тим, що ним у 2007 році придбано у подружжя ОСОБА_4 рухоме майно, а саме металеву будку, переробленого з пересувного гаражу без фундаменту, яка розташована на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,12 га, що розташована на території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, садово-городницьке товариство «Пролісок». Під час реалізації свого права на розпорядження майном, шляхом перевезення металевої будки до земельної ділянки № НОМЕР_2 , яка належить його дружині, охоронці шляхом фізичного опору завадили його роботі, а трохи пізніше з`явився відповідач та були викликані працівники поліції. Ним було надано пояснення працівникам поліції про те, що це його рухоме майно, придбане шляхом усного договору, але відповідач настирливо та голосно називав перевозку його власності - крадіжкою. 14 квітня 2018 року його було викликано на засідання правління, на якому в ході засідання відповідачем не визналася нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 про продаж йому металевої будки НОМЕР_1 та відповідач планує дану будку за ціною, визначеною правлінням. На зборах, які відбулися 29.04.2018 року, відповідач не надав можливості йому виступити, чим порушив його право на особисту аргументацію в захист своєї позиції. А отже, відповідач зловживаючи своїми посадовими обов`язками, для досягнення своєї мети, вимагав від позивача надати правовстановлюючі документи на купівлю-продаж металевої будки НОМЕР_1, встановив слідкування за ним за допомогою сторожів, заборонив розпоряджатися своїм майном на власний розсуд без письмового дозволу від правління та ревізійної комісії. А також відповідач прилюдно погрожував застосувати до позивача відповідальність за ст. 81 КК України при повторній спробі перевезти металеву будку без його письмового дозволу, шляхом вивішеної заяви на громадських місцях наклепницького змісту з метою очорнення його репутації; перериття ґрунтової дороги на вулицях під`їзду до ділянок його родини з метою унеможливити проїзд його автомобіля. Всі вищенаведені дії відповідача завдають йому моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, погіршення стану здоров`я його дружини, яку від оцінює у 12000,00 грн.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вказує на те, що він, як керівник ГО «СГТ «Пролісок» дізнавшись від охорони про те, що на садівничій ділянці АДРЕСА_1 здійснюються заходи щодо вивезення металевого гаражу невстановленими особами, прийшовши на зазначену земельну ділянку з членами товариства, виявивши особу позивача, попросив у нього правовстановлюючі документи на ділянку або будку - гараж, на що отримав відповідь від позивача про відсутність у нього відповідних письмових документів. Після такої відповіді, він попросив позивача припинити дії по демонтажу та запросив його на засідання правління, яке мало відбутися 14.04.2018 року. Позивачем продовжувалися дії щодо демонтажу та вивезення будки не звертаючи на його заклики. Відповідачем було здійснено виклик поліції, про що складений акт та протокол виклику. Крім того, в ГО СГТ «Пролісок» регулярно мали місце випадки викрадення майна з метою здачі на металобрухт. Для попередження крадіжок майна 27.05.2017 року загальними зборами ГО СГТ «Пролісок» було прийняте рішення про обов`язкове доведення членами товариства до відома голову правління та голови ревізійної комісії намірів про вивіз великогабаритного майна із земельних ділянок. Позивачем не було надано правовстановлюючих документів на купівлю майна земельної ділянки НОМЕР_1., а тому відповідні висловлення на засіданні правління ГО СГТ «Пролісок», що відбулося 14.04.2018 року, мали під собою обґрунтоване підґрунтя. Посилання позивача на не прийняття членами правління та ревізійної комісії від нього заяв чи пояснень з приводу обставин, що склалися, спростовується тим, що вказана заява була зачитана на засіданні правління під час розгляду питання № 2 порядку денного зборів 29.04.2018 року. Тим більш, відповідач вважає, що позовні вимоги висунуті не до належного відповідача. Позивачем не надано доказів, на підтвердження втручання відповідача в його особисте життя, також позивачем не надано доказів щодо дій відповідача спрямованих на позбавлення прав позивача щодо майна, яке належить йому на праві власності. Також необґрунтованими є твердження позивача про розповсюдження відповідачем оголошення, яке завдає шкоди позивачеві, що містить неправдиву інформацію щодо нього, оскільки воно підписано правлінням, а не ОСОБА_2

Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що твердження відповідача щодо того, що він є неналежним відповідачем, є хибним, оскільки тільки конфліктна ситуація навколо садової будки на ділянці АДРЕСА_1 не могла виникнути між ГО СГТ «Пролісок» та позивачем, тому що товариство не має цієї будки у складі майна товариства. Ніякого боргу у власника земельної ділянки НОМЕР_1 перед товариством немає. Відповідач розпочав конфлікт навколо гаражу на ділянці АДРЕСА_1 із заяви до поліції зі звинуваченням позивача і його сина в протиправній діяльності. Крім того, ОСОБА_2 особисто почав переслідування та приниження членів товариства, погрожуючи їм юридичною розправою, особисто погрожувати та відбирати гаражі на ділянках сім`ї позивача і навіть розпочати дії по цьому, особисто провівши рішення 2.2 по питанню 2 загальних зборів від 29.04.2018 року, особисто організовувати перекриття ґрунтових доріг, ускладнивши багатьом членам товариства можливість діставатися до своїх земельних ділянок. Відповідач наніс моральну шкоду позивачу та членам його родини від порушення презумпції невинуватості, повторюючи свої звинувачення на засіданні правління від 14.04.2018 року, на загальних зборах, та роздрукувавши заяву про збори з цим же звинуваченням, які було розміщено в місцях найбільшого скупчення членів товариства «Пролісок» та «Інгул».

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що позивач намагається вести суд в оману навмисно підмінюючи поняття ототожнюючи відповідача як фізичну особу і як посадову особу ГО СГТ «Пролісок». Доводи позивача у відповіді на відзив є його власним поглядом на обставини і надані докази, що обумовлено його внутрішнім переконанням та не спростовують заперечень відповідача. Жодних спростувань щодо заперечень проти необґрунтованості позовних вимог про розмір і характер завданої шкоди, а також заборони вчиняти дії позивачем не наведено.

Від відповідача Громадської організації «Садово-городницьке товариство «Пролісок» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що заява подана позивачем про зміну позовних вимог не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а тому розглядається ним як документ, який підлягає поверненню позивачеві без розгляду. Щодо позовних вимог від 24.07.2018 року, пояснює наступне. Позивач вказує, що у 2007 році він купив у подружжя ОСОБА_4 рухоме майно. Фактично під рухомим майном слід розуміти допоміжну господарську споруду у вигляді будки, виготовленої на базі металевого гаражу із об лаштованим фундаментом. Вказана споруда мала ознаки нерухомого майна. Позивач не заперечує факт того, що він не міг без пошкоджень перевезти вказану споруду та вдався до переобладнання, тобто змін її первинного стану, а саме фактично зніс її з площадки на якому вона знаходилася і за допомогою трактора намагався відбуксувати її на власну ділянку № НОМЕР_2 . Документів на підтвердження угоди купівлі-продажу спірного майна у позивача немає. Крім того, позивачем не надано доказів втручання відповідача в особисте життя позивача, а також необґрунтованим є вимоги позивача до відповідача щодо заборони в подальшій службовій діяльності здійснювати дії для позбавлення або обмеження позивача у непорушному праві на приватну власність та дії по привласненню для себе або для товариства будь-якої частини майна позивача. ГО «СГТ «Пролісок» вважає, що прийняті рішення не порушують права позивача і не заперечують вимогам чинного законодавства. Загальні збори Правління виконували статутні приписи в частині розгляду і схвалення чи не схвалення рішень Правління. Позивачем також не обґрунтовано які саме дії відповідача спричинили порушення права позивача на вчинення конкретного правочину, а також не обґрунтовано належними доказами, яку саме презумпцію невинуватості позивача було порушено відповідачем і внаслідок яких дій. Також позивачем не зазначено, які дії відповідача перешкоджали йому у вчинення дії щодо укладенню правочинів в 2007 році. Додані до матеріалів справи оголошення, не містять ознак причетності чи походження саме від ГО «СГТ «Пролісок». Також позивачем не доведено факт того, що вказані оголошення стосуються учасників справи та вказані оголошення мали реальне існування. Достовірність наданих фото-відео-аудіодоказів ставиться під сумнів.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до статуту громадської організації «Садово-городницьке товариство «Пролісок» затвердженого загальними зборами садово-господарського товариства «Пролісок» протокол № 3-17 від 31.05.2017 року, засновниками товариства є власники приватних земельних ділянок, зареєстрованих Баштанською районною радою народних депутатів з 1992 року по 2016 рік, розташованих на території згідно затвердженого плану землеустрою в адміністративних межах Доброкриничанської сільської ради. Юридична адреса товариства: АДРЕСА_2 .

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, керівником громадської організації «Садово-городницьке товариство «Пролісок» є ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1.8.4 Статуту, власники земельних ділянок можуть передавати земельну ділянку у спадщину або відчужувати її іншими способами згідно Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 належала на праві власності земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,12 га, яка розташована на території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, садово-городницьке товариство «Пролісок», на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 18.04.1995 року за реєстровим № 268.

14 жовтня 2007 року ОСОБА_5 на адресу голови Баштанської районної адміністрації Миколаївської обласної ради подав заяву про звільнення його від належної йому на праві власності земельної ділянки, площею 0,12 га без капітальної забудови з передачею акта права власності на землю правлінню СГТ «Пролісок».

Як вбачається з заяви ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. від 18.04.2018 року, в 2007 році, у зв`язку з відмовою ОСОБА_5 від належної йому на праві власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,12 га, яка розташована на території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, садово-городницьке товариство «Пролісок», на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 18.04.1995 року за реєстровим № 268, вона з чоловіком продали ОСОБА_1 рухоме майно, яке було нажито під час шлюбу та було розміщене на вказаній земельній ділянці, а саме: металева будка, перероблена з пересувного гаражу, без фундаменту; поливні системи; огорожа (з`єднані дротом бетонні стовпчики); ворота металеві; літній душ; навіс, критий шифером, без фундаменту; шматки труб металевих, профілю «уголок»; саморобний пульверизатор з компресором; садовий інвентар. ОСОБА_3 підтверджує, що розрахунок за вказане рухоме майно був проведений ОСОБА_1 в повному обсязі до передачі майна. Жодних претензій до ОСОБА_1 щодо продажу вказаного майна та розрахунку за нього немає.

06 квітня 2018 року на адресу голови правління ГО СГТ «Пролісок» від голови ревізійної комісії Корчинського А.М. надійшла заява про те, що ОСОБА_1 на земельній ділянці АДРЕСА_1 велися роботи по демонтажу металевих стовбців огородження ділянки а також фундаменту металевого гаражу .

Як зазначає позивач, на стадії підготовки до транспортування металевої будки, яка розташована на земельній ділянці АДРЕСА_1 на земельну ділянку № АДРЕСА_3 , яка належить його дружині на праві власності, відповідач почав активно вчиняти дії по перешкоджанню йому вільно розпоряджатися своїм майном.

З листа Баштанського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 16.04.2018 року за вих. № 2811/55-2018, вбачається, що ОСОБА_2 була подана заява про те, що ОСОБА_1 зі своїм сином намагалися з земельної ділянки № НОМЕР_1 забрати металевий гараж, не надавши при цьому правовстановлюючі документи. За результатами проведення перевірки, а саме зі слів ОСОБА_1 було встановлено, що він в 2007 році купив у ОСОБА_5 гараж, який розташований на дачній ділянці АДРЕСА_1 та 13.04.2018 року хотів перевезти його на ділянку № НОМЕР_3 , яка належить його сину. Крім цього перевіркою встановлено, що за фактами, вказаними в заяві ОСОБА_2 , в діях будь яких осіб ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого КК України, не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права або інтересу у разі його порушення , невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Щодо позовних вимог про скасування рішень Правління від 14.04.2018 року по питанню №2 та від 29.04.2018 р. по питанню №2, суд дійшов наступного.

Відповідно до виписки з протоколу № 3/18 засідання правління ГО СГТ «Пролісок» від 14.04.2018 року, було вирішено питання щодо надання дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на ведення відеозапису засідання правління по п. 2 повістки за умови надання ними копії цього відеозапису голові правління після засідання правління; заслухано та розглянуто відповідно до п. 4.2.10 Статуту ГО СГТ «Пролісок» усні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_6 пред`явлений ними документ в якості розписки ОСОБА_3 та вирішено признати даний документ анонімним відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; відповідно до п. 4.2.11 Статуту ГО СГТ «Пролісок», враховуючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не надано правлінню правовстановлюючі документи ні на їх право володіння земельною ділянкою № АДРЕСА_1 , ні на металевий гараж (будку), яку вони хотіли без дозволу голів правління та ревізійної комісії вивезти з цієї земельної ділянки, а також їх ствердження про те, що вони спроможні надати такі документи - розглянути дане питання після надання ними правовстановлюючого документу на гараж (будку) з ділянки № НОМЕР_1 . До остаточного вирішення питання правлінням заборонити Кузьменкам вчиняти будь-які дії щодо перевезення гаражу (будки) або проникнення до нього. Члену правління Лагвілаві В.Л. закрити гараж (будку) на свій замок для попередження проникнення до нього сторонніх осіб.

Згідно п. 2 повістки дня з виписки з протоколу б/н загальних зборів членів ГО СГТ «Пролісок» від 29.04.2018 року, розглядалося питання щодо стану сторожової служби по збереженню майна власників земельних ділянок, виступ проводив по даному питанню ОСОБА_2 , вирішено: схвалити дії правління по попередженню спроби вивезти Кузьменками майна з ділянки № НОМЕР_1 , а надану ОСОБА_1 ксерокопію нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 , власниці земельної ділянки № НОМЕР_1 - відповідно до існуючого законодавства України не вважати правовстановлюючим документом на право володіння ним ні земельною ділянкою № АДРЕСА_1 , ні металевим гаражем (будкою); враховуючи твердження ОСОБА_1 на засіданні правління 14.04.2018 року про те, що у його приватній власності та членів його сім`ї знаходяться тільки три земельні ділянки (до числа яких земельна ділянка № НОМЕР_1 не належить) надати ОСОБА_1 в строк у три місяці (до 29.07.2018 року) для розшуку та пред`явлення ним до правління документів на право володіння гаражем (будкою) з приватної ділянки № АДРЕСА_1 , а також документів, підтверджуючих походження розміщених на його (його дружини) земельних ділянках ще трьох металевих гаражів (будок).Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 33, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014, № 5 «Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2018 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на рухоме майно: металеву будку, переробленого з пересувного гаражу без фундаменту; поливні системи; огорожу (з`єднані дротом бетоні стовпчики); ворота металеві; літній душ; навіс, критий шифером без фундаменту; шматки труб металевих, профілю «уголок»; саморобний пульверизатор з компресором; садовий інвентар, які розташована на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 0,12 га, що розташована на території Доброкриничанської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, садово-городницьке товариство «Пролісок».

Проте, постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.01.2019 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.10.2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності на рухоме майно, набуте за усним правочином, відмовлено з підстав пред`явлення вимоги до неналежного відповідача. Постанова суду набрала законної сили.

На теперішній час позивачем, у встановленому законодавством порядку, не визнано право власності на зазначене спірне майно.

Позовна вимога є похідною від позовних вимог про визнання права власності на рухоме майно, набуте за усним правочином та враховуючи те, що на момент винесення рішення на засіданнях правління ГО СГТ «Пролісок», позивачем у встановленому законом порядку, не встановлено право власності, а лише надано нотаріально завірену копію заяви ОСОБА_3 щодо укладеного усного правочину, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішень правління товариства.

Стосовно вимоги про заборону відповідачу в подальшій службовій діяльності здійснювати дії для позбавлення або обмеження позивача у непорушеному праві на приватну власність та дії про привласненню для себе або для товариства будь-якої частини майна позивача, а також переслідувати позивача шляхом протизаконного змушування документально доказувати йому право на будь-яке майно, яке на цей час розташовано на приватних ділянках позивача або членів його родини.

Так, статті 16 ЦК України, 20 ГК України, 4 ЦПК України передбачають можливість застосування лише тих способів захисту права, котрі заздалегідь визначені в законі, договорі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (абз.2 частини другої статті 16 ЦКУ). Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються іншими способами, передбаченими законом (абз. 12 частини другої статті 20 ГКУ). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст. 5 ЦПК).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Ухвалене в справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини (п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14)

Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

У ній, зокрема, має бути зазначено:

-висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено);

-висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено;

-розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні;

-вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде;

-конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права;

-розподіл судових витрат;

-строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

-у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов`язаний або має право його допустити (п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N 14).

Позивач при зверненні до суду, в подальшому уточнюючі позовні вимоги так і не визначив які саме дії повинен припинити відповідач, в чому полягає неправомірність таких дій, тому вимога у даному випадку не може бути задоволена з огляду на абстрактність її змісту та відсутність конкретного переліку дій, які необхідно виконати відповідачу. Крім того, вибраний спосіб захисту не є ефективним, так як не призведе до поновлення порушених прав та інтересів Позивача.

Щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 12000 грн. суд вважає, що підстави для її стягнення відсутні з огляду на наступне.

Умови та порядок відшкодування моральної шкоди визначено статтею 23 ЦК України. Так. особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України позивачем не було доведено в чому полягає неправомірність дій відповідача, наявність моральної шкоди, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві та в чому саме полягає моральна шкода.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Громадської організації «Садово - городницьке товариство «Пролісок» про зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення, захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування поширеної недостовірної інформації, заборону вчиняти певні дії та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати пов`язані з розглядом цивільної справи покладаються на позивача.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Громадська організація «Садово - городницьке товариство «Пролісок», , юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Молодогвардійська, 30-а, кВ. 27.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «16» грудня 2019 року.