Справа № 481/1572/19
Провадж.№ 2/481/438/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Асмолової Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

з участю сторін: позивача ОСОБА_1 , представника позивачів - адвоката Сударикова Г.В., -

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_3 , який за життя мав право на земельну частку (пай), площею 5,92 умовних кадастрових гектари, на яку померлий мав право на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №0126164, виданого на підставі рішення Новобузької РДА №560-р від 22 листопада 1996 року. Покликаючись на те, що не звернулися у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знали про наявність спадкового майна, що вважають поважною причиною пропуску такого строку, просять визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_3 , тривалістю два місяці.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 05 листопада 2019 року (головуюча суддя Ціпивко І.І.) вказану позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового провадження на 21 листопада 2019 року.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2019 року (головуюча суддя Ціпивко І.І.) закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11 грудня 2019 року о 09:00 год. в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області.

Розгляд справи по суті відбувся у судовому засіданні 11 грудня 2019 року, за участі позивача ОСОБА_1 та представника позивачів. Додатково повідомила, що жодних дій на виявлення спадкового майна не вчиняла, до Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області із жодними заявами не зверталася. Увесь цей час правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку знаходився у неї.

Позивач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити, посилаючись на викладені у ньому мотиви.

Представник позивачів - адвокат Судариков Г.В. у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті позов підтримав повністю з підстав, що викладені у ньому, просив такий задовольнити.

Додатково зазначив, що причиною через яку його довірителі не звернулися у визначений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини є необізнаність останніх про наявність спадкового майна.

Представник відповідача Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відтак враховуючи, що роз`яснити наслідки відповідних процесуальних дій (визнання позову) представнику відповідача не представляється можливим (у зв`язку з його неявкою), а також враховуючи що визнання відповідачем позову суперечить закону, суд прийшов до висновку про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та необхідності розгляду позову на підставі поданих сторонами доказів.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача у межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 62 років, помер ОСОБА_3 , про що 17 лютого 2004 року зроблено відповідний запис №18 та виконкомом Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, від 17 лютого 2004 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що до складу спадщини ОСОБА_3 ввійшла земельна частка (пай), площею 5,92 умовних кадастрових гектари, на яку померлий мав право на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №0126164, виданого на підставі рішення Новобузької РДА №560-р від 22 листопада 1996 року.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_3 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується витягом №58077114, сформованим державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області Паліюк Л.М. від 28 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 та інших документів, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є дітьми ОСОБА_3 (спадкодавця). Відтак, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносяться до спадкоємців першої черги спадкування. Також, дослідженими матеріалами вправи встановлено, що інші живі спадкоємці вказаної черги - відсутні.

Також в судовому засіданні встановлено, що позивачі на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем. Так, судом встановлено, що спадкодавець був постійно зареєстрований та проживав до дня своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємці за законом же проживали (на час відкриття спадщини) за адресою: Миколаївська область, м. Новий АДРЕСА_2 , що підтверджується наведеними ними в позові відомостями.

Згідно з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відсутні будь-які відомості про заведення спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 після його смерті.

Отже, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори спадкоємці (як за заповітом так і за законом) не зверталися, спадкова справа не заводилася.

Разом з тим, з відповіді наданої державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області Паліюк Л.М., встановлено факт звернення позивачів в жовтні 2019 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що вони пропустили піврічний термін, передбачений цивільним законодавством для подання заяви. Шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця сплив 15 серпня 2004 року.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Звертаючись до суду з позовом позивачі, як причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини зазначили свою необізнаність про наявність спадкового майна. А тому таку вважають поважною та просять визначити їм додатковий строк на подання такої заяви. Разом з тим, для встановлення такого спадкового майна спадкоємці жодних дій не вчиняли (не зверталися до Баратівської сільської ради із будь-якими усними чи письмовими заявми).

У зв`язку із зазначеним, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відтак, з урахуванням зазначеного, суд не може визнати необізнаність позивачів про наявність спадкового майна, як поважну причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Слід зазначити, що достатніх доказів, які б підтверджували таку необізнаність, стороною позивачів суду також не надано. Так само як і не надано будь-яких доказів їхнього намагання для встановлення наявності такого майна.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, стороною позивачів інших причини пропуску строку для прийняття спадщини, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, суд не вбачає, передбачених ч. 3 ст. 1272 ЦК України підстав для визначення позивачам додаткового строку для подання ними заяви про прийняття спадщини, тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а тому судові витрати, понесені позивачем, слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачами, віднести на їх рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Баратівська сільська рада Новобузького району Миколаївської області, місцезнаходження: 55634, Миколаївська область, Новобузький район, с. Баратівка, вул. Центральна, 6.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2019 року.

Суддя І.І. Ціпивко