Справа № 209/1131/18
Провадження № 2/209/116/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2019 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Полухіної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 рік у розмірі 76960,98 доларів США, що за курсом НБУ від 05 березня 2018 року складає 2041774,80 грн. за кредитним договором № DNI0AD від 30 квітня 2008 року, яка складається з наступного: 661,72 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року; 252,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року; 76046,86 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 24 березня по 05 березня 2018 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 30 квітня 2008 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір № DNI0AD. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 30000,34 доларів США на термін до 29 квітня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленими кредитним договором. Відповідач не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, через що, станом на 05 березня 2018 року, має заборгованість перед позивачем в сумі 124287,38 доларів США, яка складається з наступного: 22762,34 доларів США - заборгованість за кредитом; 4013,67 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1296,22 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 96215,15 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Кредитодавець має право вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року становить 76960,98 доларів США, що за курсом 26,53 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 березня 2018 року складає 2041774,80 грн., яка складається з наступного: 661,72 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року; 252,40 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року; 76046,86 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року.

20 липня 2018 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

27 серпня 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що просить застосувати строк позовної давності та повністю відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву на позов зазначив, що cуд має взяти до уваги той факт, що в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази надання ПАТ КБ «Приватбанк» кредитних коштів ОСОБА_1 у сумі 30 000,35 доларів США. Відповідач не визнає отримання від Позивача грошових коштів у заявленій сумі 30000,35 доларів США, оскільки вказану грошову суму вона ніколи не отримувала. Сам по собі розрахунок заборгованості не підтверджує факт надання кредиту. Згідно п. 17.4 Кредитно-заставного договору, Кредит було видано в гривнях, в сумі 133825 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок автосалону. Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту передачі ОСОБА_1 30 000,35 доларів США, тобто факту надання кредиту в іноземній валюті згідно з п. 17.1.1 Кредитно-заставного договору, та не доведено дотримання Банком процедури видачі кредиту у заявленій сумі, а саме: не надано заяви про видачу готівки (з поточного рахунку Позичальника), квитанцію про конвертацію іноземної валюти у гривню, а також доказів перерахування кредиту у сумі 133825 грн. на рахунок автосалону. Визначений Кредитним договором порядок погашення кредиту через транзитний рахунок, а не із використанням поточного рахунку клієнта, суперечить нормам законодавства. Крім того, Кредитним Договором від 30 квітня 2008 року передбачено строк повернення кредиту - до 29 квітня 2013 року. Таким чином, оскільки термін дії договору закінчився, починаючи з 29 квітня 2013 року ОСОБА_1 мала виконати своє зобов`язання за кредитним договором, але нею це зроблено не було. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 21 березня 2018 року, майже через п`ять років після настання строку виконання основного зобов`язання, та вимагає сплатити суму заборгованості по відсоткам за користування кредитом, комісії та пені. Відповідно до п. 14.11 Кредитного договору, сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (п`ять років). Право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушене Відповідачем починаючи з 29 квітня 2013 року, а тому перебіг строку позовної давності почався з наступного дня - 30 квітня 2013 року. Оскільки позовна заява була подана позивачем до суду 21 березня 2018 року, то враховуючи Графік погашення кредиту, строк позовної давності не сплинув лише щодо останнього щомісячного платежу, який мав бути сплачений відповідачем 29 квітня 2013 року. Враховуючи наведене, відповідач приходить до висновку, що в межах строку позовної давності, з урахуванням позовних вимог позивача, підлягають до стягнення: - винагорода за користування кредитом - у розмірі 3,09 доларів США; - проценти за користування кредитом - у розмірі 9,10 доларів США (останній рядок Графіку погашення кредиту). Оскільки строк позовної давності по стягненню суми неповернутого кредиту у розмірі 22 762,34 доларів США сплив, нарахування пені на вказану суму є неправомірним, а тому у стягненні пені у заявленому Позивачем розмірі має бути відмовлено. Стосовно стягнення комісії у розмірі 252,40 доларів США має бути відмовлено у повному обсязі, а вже сплачена Позичальником комісія має бути зарахована у проценти за користування кредитом, оскільки плата за користування кредитом вже була встановлена у Кредитному договорі у вигляді 12,00 % річних. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 76 046,86 доларів США, при цьому вимоги по стягненню процентів заявлені у сумі 661,72 доларів США, тобто сума пені у 115 разів перевищує розмір основного боргу за Кредитним договором. Відповідач просить Суд у випадку стягнення заборгованості по пені застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір нарахованої пені.

20 вересня 2018 року представник позивача надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що 30 квітня 2008 року ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір №DNI0AD. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 30000,34 доларів США на термін до 29 квітня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленими кредитним договором. В договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх із положеннями договору, позивач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір. Винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування. Таким чином, п. 17.1.8 договору в частині винагороди (комісії) не суперечить нормам діючого законодавства. Згідно п. 14.2 Кредитного договору у випадку порушення зобов`язань, передбачених статтями та Договору, щодо сплати винагород та процентів, Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. Згідно п. 14.3. Кредитного договору у випадку порушення зобов`язань щодо повернення основної суми кредиту, Позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не меньше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються. Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, що підтверджує наміри відповідача про злісне ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідач не надав суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту. Стосовно позовної давності представник позивача зазначає, що згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав Відповідачу кредит на термін до 29 квітня 2013 року. П. 14.11 Кредитного договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення Кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом. Неустойки тривалістю 5 років. Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 18 квітня 2018 року - до спливу строку позовної давності. Вважає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

18 жовтня 2018 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду.

13 листопада 2018 року представником відповідача були надані заперечення на відповідь на позовну заяву, відповідно до яких Кредитним Договором від 30 квітня 2008 року передбачено строк повернення кредиту - до 29 квітня 2013 року. ОСОБА_1 не виконувала зобов`язання за кредитним договором, останній платіж нею було сплачено 22 жовтня 2010 року. У липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до ОСОБА_1 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про захист свого порушеного права та звернення стягнення, у якій просив звернути стягнення на рухоме майно - автомобіль Volkswagen, модель LT 35, 2004 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитно-заставним договором № DN10AD від 30 квітня 2008 р. у сумі 308 395,16 грн. Тобто, у липні 2012 року Позивач реалізував своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та звернувся до Відповідача із вимогою про дострокове виконання свого кредитного зобов`язання за кредитно-заставним договором № DN10AD від 30 квітня 2008 року. Отже, строк виконання кредитного зобов`язання є таким, що настав, у липні 2012 року. Право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було реалізоване шляхом звернення стягнення на предмет застави, починаючи з 26 липня 2012 року, а тому перебіг п`ятирічного строку позовної давності почався з наступного дня - 27 липня 2012 року. Оскільки позовна заява була подана позивачем до суду 21 березня 2018 року, то п`ятирічний строк позовної давності сплинув ще 27 липня 2017 року. Що стосується пені, що заявлена Позивачем до стягнення у сумі 76 046,86 доларів США, зазначає, що згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості, пеня (додаткова вимога) нарахована на тіло кредиту у розмірі 22 762,34 доларів США (основна вимога), в той час як вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту позивач взагалі не ставить. Просить застосувати строк позовної давності та повністю відмовити у задоволенні позову.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, наполягав на застосуванні строку позовної давності, у задоволенні позову просив відмовити.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 квітня 2008 року сторони уклали кредитно-заставний договір № DNI0AD, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 30000,34 доларів США на термін до 29 квітня 2013 року та зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленими кредитним договором, а саме: щомісяця в період з 24 по 28 число кожного місяця вона повинна була надавати банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат, згідно умов. При порушенні відповідачем зобов`язань по погашенню кредиту, вона зобов`язалася сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки, а у випадку порушення зобов`язань щодо повернення основної суми кредиту, сплатити пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Предметом застави за даним договором був визначений легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN LT 35», 2004 року випуску, р.н. НОМЕР_1 (а.с. 10-16).

На теперішній час, відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує та, станом на 05 березня 2018 року, розмір її простроченої заборгованості перед позивачем складає 124287,38 доларів США, яка складається з наступного: 22762,34 доларів США - заборгованість за кредитом; 4013,67 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1296,22 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 96215,15 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Однак позивач у позовних вимогах просить стягнути заборгованість за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року, яка становить 76960,98 доларів США, що за курсом 26,53 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 березня 2018 року складає 2041774,80 грн., та яка складається з наступного: 661,72 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року; 252,40 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року; 76046,86 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 24 березня 2012 року по 05 березня 2018 року(а.с. 5-8).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як встановлено судом, згідно п.п. 14.11 договору № DNI0AD від 30 квітня 2008 року, сторони дійшли згоди, що терміни позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом встановлюються сторонами тривалістю 5 років (а.с. 15).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами був укладений на строк з 30 квітня 2008 року по 29 квітня 2013 року включно, останнє погашення заборгованості відповідачем мало місце 15 грудня 2010 року (а.с. 6 оберт), однак позивач звернувся з даним позовом до суду лише 19 квітня 2018 року (а.с. 3).

Доказів вчинення відповідачем інших платежів, чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів суду не надано.

Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2012 року було звернено стягнення на предмет застави за договором № DNI0AD від 30 квітня 2008 року, тож позивач ще у липні 2012 року реалізував своє право на звернення до суду з позовом. На думку суду 26.07.2012 року строк позовної давності для звернення позивача до відповідача з данним позовом перервався, та почався заново.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Однак, навіть з моменту ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення від 26 липня 2012 року, сплив п`ятирічний термін позовної давності.

Відповідачем була подана суду заява про застосування строків позовної давності.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зважаючи на викладене, суд вбачає передбачені законом підстави для застосування в межах даного спору позовної давності, у зв`язку зі спливом п`ятирічного строку позовної давності, встановленого укладеним між сторонами договором № DNI0AD від 30 квітня 2008 року, оскільки останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулося 15 грудня 2010 року, позивач звертався з позовом до відповідача і 26 липня 2012 року було ухвалено рішення щодо частини вимог, які є предметом спору у даній справі, позивач звернувся до суду з позовом 19 квітня 2018 року, стороною відповідача подана заява про застосування строків позовної давності.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 253, 256-259, 261,264, 266, 267, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 631 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 08 липня 2019року.

Суддя К.Л. Шендрик