Дата документу 12.12.2019
Справа № 501/4162/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області

подання начальника Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області

заінтересовані особи:

боржник ОСОБА_1

предмет та підстави подання: про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України

учасники справи в судове засідання не з`явились

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив ухвалу про наступне та

ВСТАНОВИВ:

1. Начальник Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чехоніна Т.І. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України, згідно якого просить суд тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1 права виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання боржником своїх зобов`язань.

2. Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у Чорноморському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 295 257,00 грн. на користь держави в особі Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

08.05.2019 року державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, направлено запити до ПФУ та ДФС. За даними ПФУ інформація про доходи боржника відсутня.

28.05.2019 року державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт майна боржника на все його рухоме та нерухоме майно, повторно направлено запити до ПФУ та ДФС. За даними ПФУ інформація про доходи боржника відсутня, за даними ДФС у боржника відкриті рахунки в фінансових установах.

05.06.2019 року державним виконавцем відділу направлено запит до ДПС, за даними ДПС боржник вільно перетинає кордон.

11.06.2019 року на адресу відділу надійшло повідомлення про відкриття/закриття рахунків в АТ «Укрсиббанк».

12.06.2019 року, 18.06.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, направлено копії постанов до банківських установ.

18.07.2019 року боржнику направлено виклик державного виконавця, боржник до відділу не з`явився.

19.11.2019 року повторно направлено запити до ДФС та ПФУ. За даними ПФУ інформація про доходи боржника відсутня, за даними ДФС інформація щодо рахунків в фінансових установах відсутня.

19.11.2019 року державним виконавцем відділу повторно направлено запит до ДПС, за даними ДПС боржник вільно перетинає кордон.

Заявник посилаючись на здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення суду, вважає за доцільне застосувати до боржника такий захід впливу, як тимчасове обмеження виїзду за межі України.

3. Вивчивши матеріали подання, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні даного подання з таких підстав.

4. Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

5. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

6. Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Таке право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

7. Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

8. Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

9. Розглядаючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Європейський суд з прав людини у справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03) визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції;

- відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

10. У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга №41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

11. Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Чорноморському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 295 257,00 грн. на користь держави в особі Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

08.05.2019 року державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

28.05.2019 року державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт майна боржника на все його рухоме та нерухоме майно, повторно направлено запити до ПФУ та ДФС. За даними ПФУ інформація про доходи боржника відсутня, за даними ДФС у боржника відкриті рахунки в фінансових установах.

05.06.2019 року державним виконавцем відділу направлено запит до ДПС, за даними ДПС боржник вільно перетинає кордон.

11.06.2019 року на адресу відділу надійшло повідомлення про відкриття/закриття рахунків в АТ «Укрсиббанк».

12.06.2019 року, 18.06.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, направлено копії постанов до банківських установ.

18.07.2019 року боржнику направлено виклик державного виконавця, боржник до відділу не з`явився.

19.11.2019 року повторно направлено запити до ДФС та ПФУ. За даними ПФУ інформація про доходи боржника відсутня, за даними ДФС інформація щодо рахунків в фінансових установах відсутня.

19.11.2019 року державним виконавцем відділу повторно направлено запит до ДПС, за даними ДПС боржник вільно перетинає кордон.

12. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів факту ухилення боржника від виконання зобов`язань щодо сплати виконавчого збору у розмірі 295 257,00 грн. на користь держави в особі Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Наявні в матеріалах подання постанови про стягнення виконавчого збору, відкриття виконавчого провадження, постанова про накладення арешту на нерухоме майно боржника, інформації від ДПІ та ПФУ про відсутність доходів у боржника, - не є тими достатніми доказами, які можуть свідчити про факт ухилення боржника від виконання зобов`язань.

13. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 станом на 08.05.2019 року (час відкриття виконавчого провадження) знав про наявність постанови головного державного виконавця від 25.04.2019 року про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 295 257,00 грн. на користь держави в особі Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

14. Також матеріали справи не містять доказів щодо обізнаності ОСОБА_1 із постановою про відкриття виконавчого провадження.

15. Суд, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, має з`ясувати чи дійсно боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань.

Сам по собі факт існування у боржника заборгованості по зобов`язанню перед стягувачем не є підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є оціночним поняттям і доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на держвиконавця, який ініціює питання встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України.

16. Отже, матеріали подання не містять жодного належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього постановою державного виконавця.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Подання начальника Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (боржник ОСОБА_1 ) про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України залишити без задоволення.

2. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

3. Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2019 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко