Єдиний унікальний номер судової справи: 225/3679/19
Номер провадження: 2/225/814/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ткач Г.В.,

за участю

секретаря судового засідання - Пузиревської Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва до ДП "Торецьквугілля".

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 29.11.2005 року по 16.11.2018 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля» та працював на різних посадах з повним робочим днем на підземній роботі.

В лютому місяці 2019 року позивач проходив лікування у Клініці професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці НАМН» з діагнозом: коніотуберкульоз: пневмоконіоз у вигляді резекції верхньої частки лівої легені з приводу туберкуломи, і було визначено, що дане захворювання є професійними. Висновок Центральної лікарсько-експертної комісії зазначеного медичного закладу про наявність професійного захворювання №5/117 від 12.02.2019 року був направлений до відома до відповідних установ у вигляді повідомлення про професійне захворювання по формі П-3. По закінченню лікування відповідною комісією було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 , по наслідках якого складено Акт по формі П-4 від 07.03.2019 року, в якому визначено, що причинами виникнення професійного захворювання є робота ОСОБА_2 протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів з високою концентрацією пилу переважно фібро генної дії в повітрі робочої зони.

16 квітня 2019 року за результатами проведеного міжрайонною фтизіатричною медико-соціальною експертною комісією м.Краматорська Донецької області огляду позивачу було встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності, третя група інвалідності та протипоказана важка фізична праця та робота в шкідливих умовах з несприятливими метеоумовами, що підтверджується відповідними довідками.

У зв`язку із отриманням професійних захворювань, які призвели до стійкої втрати ним 30% професійної працездатності, позивачу завдано моральних страждань, що полягають у фізичних болях, фізичних та моральних стражданнях, у постійному фізичному нездужанні та болях в спині і попереку, частої втомленості і роздратованості. В зв`язку з вказаними захворюваннями йому необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, він вимушений нести додаткові витрати на лікування та медичні препарати, які необхідні йому для підтримання нормального фізичного стану та життєвого тонусу. Маючи постійні фізичні болі він не може в повній мірі займатись домашнім господарством і вимушений свої обов`язки перекладати на родину, звертатись за допомогою до близьких та знайомих. Всі ці фактори призводять до порушення звичайних життєвих зв`язків та звичок позивача, відображаються на його особистому житті, унеможливлюють продовження активної життєвої діяльності, призводять до сварок в родині та з оточуючими людьми, в очах яких він бачить себе неповноцінною людиною. Крім того, на даний час ОСОБА_2 не може продовжувати роботу за професією та заробляти кошти, які для нього та його родини були основним джерелом до існування.

Розмір моральної шкоди оцінює в 125190,00 гривень, що складається з розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на законодавчому рівні за кожен відсоток стійкої втрати професійної працездатності, яку просить стягнути з відповідача.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, у якій просив справу розглянути за його та позивача відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов задовольнити частково в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву. У відзиві представник відповідача вказав, що позов визнає частково у розмірі 9000,00 грн., посилаючись на те, що за аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, спричиненої умовами виробництва, під час виконання трудових обов`язків, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК відшкодування 300 грн. за 1 % втрати працездатності. Зазначив також, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту та розміру моральної шкоди.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Виходячи з цього можна стверджувати, що життя і здоров`я людини визнаються найвищою соціальною цінністю, їх захист є одним із головних обов`язків держави. Одним же із основних способів захисту трудових прав працівників виділяється відшкодування моральної шкоди. Проте саме залежно від того, яке саме трудове право особи порушене, характеру та обсягу правопорушення, волі уповноваженої особи й інших обставин, обирається конкретний спосіб його захисту(поновлення).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Таким чином, моральна шкода являє собою вид матеріальної відповідальності роботодавця за шкоду, заподіяну працівникові внаслідок порушення його законних прав.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладено на сторони справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва до ДП "Торецьквугілля".

В період з 29.11.2005 року по 16.11.2018 року позивач перебував у трудових відносинах та працював на посадах: спочатку в якості підземного гірника 2 розряду, далі - переведений учнем гірником очисного забою, згодом підземним гірником очисного забою 5 розряду, підземним забійником 6 розряду ДП «Торецьквугілля» з повним робочим днем на підземній роботі. Позивач звільнений 16.11.2018 року за станом здоров`я згідно висновку МСЕК на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, як пенсіонер за інвалідністю з пособієм.

16.04.2019 року Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 первинно встановлено 30% втрати працездатності та III група інвалідності з 16.04.2019 року до 16.04.2020.

Згідно з частиною 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про недоведеність ОСОБА_2 спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я позивача погіршено.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

07.03.2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області затверджено акт форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, у якому зазначені обставини, за яких виникло професійне захворювання ОСОБА_2 : недосконалість технологічного процесу, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту ОСОБА_2 виконував роботи в умовах впливу високих концентрацій пилу переважно фіброгенної дії, що перевищували ГДК.

З виписки із історії хвороби №1561 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.03.2018 року, вбачається що позивач перебував на лікуванні з 13.02.2018 року до 20.03.2018 року з діагнозом: поза лікарняна сегментарна пневмонія лівої легені, ІІІ категорії. ДН 1 ст.

У виписці з історії хвороби №1533/608 вбачається, що позивач перебував на лікуванні з 21.03.2018 року до 04.05.2018 року з діагнозом: туберколома в долі лівої легені.

Згідно з повідомленням про професійне захворювання (отруєння) від 12.02.2019 №76 форми П3 позивачу встановлено діагноз: коніотуберкульоз: пневмоконіоз (t/t; 1/1; tb; pi). ЗЗЗТБ (11.2018 р.) у вигляді резекції верхньої частки лівої легені з приводу туберкуломи (22.03.2018 р.), ДЕСТ - МБТ - М - К Резист 0 Гіст + Кат 5.1 Ког 4 (2018 р.), ЛН І-ІІ ст.

Зазначеними письмовими доказами підтверджено факт отримання позивачем професійного захворювання та стійкої втрати працездатності під час роботи у відповідача, вимушених змін у його житті, а саме - необхідності лікування, неможливість продовження праці за станом здоров`я.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_2 внаслідок професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.

Суд оцінює й об`єктивні обставини, що повне усунення негативного впливу умов виробництва на здоров`я неможливе, разом з тим, зауважує, що ОСОБА_2 позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

У пункті 13 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З огляду на викладене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, характер отриманого позивачем захворювання, що перешкоджає та ускладнює елементарні рухи, відчуття, а також, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем професійних захворювань та втрати працездатності, моральну шкоду в розмірі 18000,00 грн.

При цьому суд зазначає, що розмір моральної шкоди 9 000,00 грн., з яким погоджується представник відповідача, посилаючись на аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, на думку суду, на теперішній час 300 грн. за 1% втрати працездатності є занадто заниженим, що обумовлено значним ростом цін та девальвацією курсу національної валюти гривня.

Доводи відповідача про те, що занадто великі відшкодування призведуть до зупинки виробництва і вивільнення працівників, є безпідставними, оскільки розмір моральної шкоди не залежить від матеріального стану особи, на якій є обов`язок відшкодувати таку шкоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (місцезнаходження: 85200, м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я та втрати професійної працездатності на виробництві 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ) на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог в розмірі 107190,00 грн., відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: