Справа № 367/4071/19
Провадження №2/367/4259/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

Головуючої судді Саранюк Л.П.

При секретарі Бабаковій М.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2009 року.

Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружнє життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя, сім`ю та шлюб. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства сторони не ведуть.

Відповідач матеріально своїй неповнолітній дочці не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька.

Вказує, що через байдуже та безвідповідальне ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків, місце проживання неповнолітньої доньки слід визначити з нею.

Позивач може забезпечити дитині належні умови для її проживання та виховання, але спільна дитина постійно потребує нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на навчання. Для всього цього необхідно мати значні кошти, а враховуючи високі ціни та підвищення рівня необхідних витрат, Позивач сама не здатна в повній мірі цього забезпечити.

Угоду про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено.

Відповідач офіційно працевлаштований, однак ані місце роботи, ані посада, ані розмір його заробітної плати їй не відомі. Зважаючи на те, що відповідач жодним чином не забезпечує матеріальне існування дітей, встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним.

Оскільки відповідач має хоч і нерегулярний, проте мінливий дохід, то вважає розумним та достатнім розміром для утримання неповнолітньої доньки Відповідачем, до досягнення нею повноліття, суму в розмірі 4 000,00 грн. на місяць.

Спору про поділ майна подружжя, між сторонами немає у зв`язку з укладенням договору про поділ майна подружжя від 06.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу О.О. Калинушка, зареєстрованого в реєстрі за № 2097.

У зв`язку з вищевикладеним просила суд шлюб між сторонами розірвати.

Визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки аліменти у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позов визнав частково. Суду пояснив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, однак вважає, що стягнення з нього аліментів в розмірі 2 140,00 грн. є достатнім для повноцінного розвитку дитини.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає за можливо позов задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.02.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідач матеріально своїй неповнолітній дочці не допомагає, участі у її вихованні не приймає.

Позивач може забезпечити дитині належні умови для її проживання та виховання, але спільна дитина постійно потребує нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на навчання. Для всього цього необхідно мати значні кошти, а враховуючи високі ціни та підвищення рівня необхідних витрат, Позивач сама не здатна в повній мірі цього забезпечити.

Спору про поділ майна подружжя, між сторонами немає у зв`язку з укладенням договору про поділ майна подружжя від 06.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу О.О. Калинушка, зареєстрованого в реєстрі за № 2097.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Оскільки судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, фактично припинила своє існування і формальне збереження шлюбу сторін буде суперечить правам та інтересам подружжя, термін на примирення позитивного результату не дасть, то суд дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Ч.ч. 1,2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Також, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що дитина постійно проживає з матір`ю, де їй забезпечено усі умови для повноцінного розвитку, то суд виходячи з інтересів дитини, враховуючи при цьому її сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, а отже позовна заява в цій частині підлягає до задоволення.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень;

Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі вищевикладеного, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також те, що з 1 грудня 2019 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 2218 гривень, то суд вважає за можливо стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 2 200,00 грн. щомісячно починаючи з дати подання цього позову до досягненню дитиною повноліття. При цьому стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн.

Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №35 від 28 лютого 2009 року.

Визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2200 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме: 21.05.2019 року, до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в розмірі 768,40 грн., на користь держави.

Повний текст рішення буде виготовлено на протязі десяти днів, а саме: 19.12.2019.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з моменту виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Саранюк