Дата документу 30.07.2019 Справа № 333/7241/18
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/7241/18Головуючий у 1-й інстанції Холод Р.С.
Пр. № 22-ц/807/2449/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого Полякова О.З.

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут», Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 до суду з позовом до ТОВ «Запоріжгаз Збут», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», третя особа: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Типового договору розподілу природного газу. Постачальником газу є ТОВ «Запоріжгаз Збут», а ПАТ «Запоріжгаз» є оператором ГРМ.

08 серпня 2016 року мешканцями будинку по АДРЕСА_2 було створено ОСББ «Олімпієць 2016», головою об`єднання обрано ОСОБА_1 29 серпня 2016 року співвласники будинку відмовились від встановлення загальнобудинкового лічильника газу і ПАТ «Запоріжгаз» склало акт про порушення № 106/2 на весь будинок та виставило рахунок за вересень 2016 року, збільшивши обсяги споживання.

07 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Запоріжгаз Збут» за роз`ясненнями і просив роз`яснити про виниклу заборгованість за спожитий газ в сумі 122 грн. 50 коп., вказану ТОВ «Запоріжгаз Збут» у розрахунку станом на 01.09.2016 року. Так як відповідь отримана не була, тому 27.12.2016 року позивач звернувся до відділу НКРЕКП у Запорізькій області, проте питання щодо роз`яснення суми заборгованості в розрахунку заборгованості в сумі 122 грн. 50 коп. залишилось не розглянутим. Тобто, з вересня 2016 року до теперішнього часу ТОВ «Запоріжгаз Збут» не виконав вимоги п. 4.1 Типового договору, тому виставлений розрахунок за вересень 2016 року і в подальшому виставлені розрахунки є спірними.

У подальшому, ПАТ «Запоріжгаз», не повідомивши ОСББ «Олімпієць 2016» про виконання робіт, самовільно встановило загальнобудинковий лічильник газу, тим самим порушивши права співвласників будинку, в тому числі, і права позивача. А отже, нарахування з 01.03.2017 року по теперішній час ТОВ «Запоріжгаз Збут» здійснюється не за нормами споживання встановленими Кабінетом Міністрів України, а по показанням загальнобудинкового вузла обліку, який встановлений з порушенням приватного права власності.

31 березня 2017 року у зв`язку із зміною кількості зареєстрованих осіб (вибуття ОСОБА_2 з 25.10.2016 року, на яку був оформлений особистий рахунок по оплаті спожитого газу) за адресою: АДРЕСА_1 позивач звернувся до ТОВ «Запоріжгаз Збут» із заявою про проведення нарахування у відповідності до кількості зареєстрованих осіб та надання роз`яснення, на підставі якого документа в рахунках зазначається субсидія в розмірі 32 грн. 72 коп., та з чого рахується заборгованість станом на 01.09.2016 року в розмірі 122 грн. 50 коп. ТОВ «Запоріжгаз Збут» повідомив ОСОБА_1 , що зазначена інформація надається виключно власнику особового рахунку, тобто ОСОБА_2 , а довідка про реєстрацію місця проживання повинна бути з терміном, що не перевищує один календарний місяць.

ОСОБА_1 зазначав, що відповідачі не виконали рекомендації НКРЕКП, відповіді на його звернення не надали, продовжили виставляти рахунки не у відповідності до вимог законодавства, та не враховуючи зменшену кількість зареєстрованих осіб у вказаній квартирі, чим порушили його права. Отже, обсяг газу та розмір оплати, які ТОВ «Запоріжгаз Збут» пред`явив для оплати на підставі даних загальнобудинкового лічильника є безпідставними та необґрунтованими.

У зв`язку з викладеними обставинами, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просив суд:

- визнати дії ТОВ «Запоріжгаз Збут» протиправними по відмові надати інформацію споживачеві стосовно заборгованості в розрахунку за вересень 2016 року та в розрахунках за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року нарахованої субсидії, а також спонуканню надати довідку про реєстрацію місця проживання з терміном дії, що не перевищує один календарний місяць;

- визнати дії ТОВ «Запоріжгаз Збут» протиправними щодо визначення в розрахунках за відповідний календарний місяць за період з 01.03.2017 року по 30.11.2018 року фактичного об`єму спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 по показанням загальнобудинкового лічильника газу;

- зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз Збут» провести визначення в розрахунках за відповідний календарний місяць за період з 01.03.2017 року по 30.11.2018 року фактичного об`єму спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України та з 01.04.2017 року у відповідності до двох зареєстрованих осіб в помешканні з урахуванням наданим розміром субсидії;

- зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» внести в базу даних основного споживача ОСОБА_1 та виписати на його ім`я рахунки за спожитий газ за період з 01.04.2017 року по 30.11.2018 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій ТОВ «ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ» протиправними по відмові надати інформацію стосовно заборгованості, спонуканню надати довідку про реєстрацію місця проживання з терміном дії, що не перевищує один календарний місяць та зобов`язання ПАТ «Запоріжгаз» внести в базу даних основного споживача ОСОБА_1 та виписати на його ім`я рахунки, суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача порушені не були, оскільки договір постачання природного газу було укладено з ОСОБА_2 , на її ім`я оформлено особовий рахунок та присвоєно ЕІС-код. Факт того, що ОСОБА_1 є співвласником зазначеної квартири, під час розгляду справи позивачем доведений не був. Окрім того, ОСОБА_1 не було проведено дій, передбачених пунктом 5 Розділу 3 Правил постачання газу, та повідомлення про зміну кількості зареєстрованих осіб, що в сукупності не надає підстав для надання ТОВ «Запоріжгаз Збут» інформації вказаної у його зверненнях.

Відмовляючи у задоволені вимог ОСОБА_1 щодо визнання дій ТОВ «Запоріжгаз Збут» протиправними щодо визначення в рахунках за відповідний календарний місяць з 01.03.2017р. по 30.11.2018р. фактичного об`єму спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача квартири АДРЕСА_3 по показанням загальнобудинкового лічильника газу та зобов`язання ТОВ «Запоріжгаз Збут» провести визначення в рахунках за цей період фактичного об`єму спожитого природного газу по вказаному об`єкту за нормами споживання встановленими Кабінетом Міністрів України та з 01.04.2017р. у відповідності до двох зареєстрованих осіб в помешканні з урахуванням наданим розміром субсидії, та зобов`язання ТОВ «Запоріжгаз Збут» провести визначення ціни газу належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, суд першої інстанції, з посиланням на правову позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі №296/6535/17-ц, зазначив, що вказані вимоги пред`явлені не до належного відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права до спірних правовідносин, збирання доказів з власної ініціативи, не дослідження їх у судовому засіданні, прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, просив скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року, та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд визнав правовий факт, того що ОСОБА_1 не є співвласником квартири АДРЕСА_3 , тим самим позбавив його права власності на вказану квартиру, знехтувавши його правами, передбаченими статтею 41 Конституції України. Так, він неодноразово пояснював суду, що є співвласником 2/3 частин зазначеної квартири, оскільки вона придбана в шлюбі з ОСОБА_2 . Також, судом встановлено, що саме з ОСОБА_2 було укладено договір постачання природного газу, проте, довідка, на підставі якої судом встановлено цей факт не була предметом дослідження, клопотання про її залучення до справи не розглядалось у судовому засіданні. Крім того, вказана довідка не є належним доказом. Зазначено також, що довідку щодо зареєстрованих осіб визнано судом такою, що не відповідає вимогам законодавства, та те, що вона подана після спливу майже чотирьох місяців, проте він не може відповідати за документи видані державним органом, та не зобов`язаний надавати довідки про зміну кількості зареєстрованих осіб, а лише інформацію в спосіб рекомендованих листом. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі №214-2435/17 ОСОБА_1 зазначив, що загальнобудинковий лічильник за адресою АДРЕСА_2 встановлений незаконно, і нарахування повинно бути по нормам споживання.

16 липня 2019 року в порядку ст. 360 ЦПК України від ПАТ по газопостачанню «Запоріжгаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення суду вважають законним, обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та таким, що не підлягає скасуванню.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 22.06.2004 року (а.с. 47).

З копії звернення ОСОБА_1 від 31.03.2017 року вбачається, що він звертався до ТОВ «Запоріжгаз Збут» з посиланням на довідку, виданою Департаментом реєстраційних послуг, якою підтверджується, що з 25.10.2016 року в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано дві особи. Просив провести відповідні перерахунки стосовно зареєстрованих осіб, а також надати йому, як споживачу, письмові пояснення стосовного того, на підставі якого документа у рахунках зазначається розмір сплаченої субсидії, та на підставі чого в рахунку за вересень 2016р. заборгованість станом на 01.09.2016 року складає в сумі 122,50 грн. (а.с. 13).

На вказане звернення ТОВ «Запоріжгаз Збут» повідомило ОСОБА_1 , що за адресою АДРЕСА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1 оформлений на іншу особу. Нарахування за спожитий природний газ здійснюється згідно показника лічильнику газу. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних» ТОВ «Запоріжгаз Збут» має право надання будь-якої інформації по особовому рахунку виключно власнику цього рахунку (а.с. 15).

Також листом №Zpz03-ЛВ-1909-0517 ТОВ «Запоріжгаз Збут» на заву ОСОБА_1 було роз`яснено, що питання обліку обсягів спожитого природного газу знаходиться виключно в компетенції Оператора ГРМ ПАТ «Запоріжгаз». На підставі ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» документи були передані до ПАТ «Запоріжгаз» для внесення змін до особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на іншу особу. Було рекомендовано звернутись до клієнтського сервісу ПАТ «Запоріжгаз» з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, термін дії якої не перевищує один календарний місяць, оскільки ПАТ «Запоріжгаз» дату надісланої довідки визнано такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 16, 17).

За змістом ч. 1 ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оскільки довідка № 04-19/3/3831 про реєстрацію місця проживання особи, яка долучена ОСОБА_1 до заяви від 31.03.2017 року, датована 05 грудня 2016 року (а.с. 14), колегія погоджується із висновком, що позивачем не доведено актуальність інформації зазначеній в довідці на час звернення із заявою.

А отже, вірно зазначено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 при зверненні до суду з вимогами щодо зобов`язання ПАТ «Запоріжгаз» внести в базу даних його, як основного споживача, не було доведено факту порушення його прав, оскільки позивачем не було здійснено дій для можливості законного внесення відомостей до особового рахунку.

Встановлено, та не заперечується сторонами, що 22 лютого 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 , був встановлений загальнобудинковий вузол обліку газу і з цього часу споживачам природного газу за вказаною адресою нараховується плата на підставі показань загальнобудинкового газового лічильника.

Однак посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі №214-2435/17, не приймається до уваги, оскільки вказаною постановою було визнано право на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників. Визнано також, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Зазначено, що волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Проте, позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог щодо зобов`язання відповідачів встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу.

Так, встановлено, що ТОВ «Запоріжгаз Збут» здійснює діяльність з постачання природного газу відповідно до Ліцензії №2247 від 01.09.2015 року). ПАТ «Запоріжгаз» виконує функції з розподілу природного газу відповідно до Ліцензії серії АЕ №642479 та є оператором газорозподільної системи (Оператор ГРМ).

Пунктом 13 Розділу ІІІ Правил передбачено, що розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

З липня 2015 року ТОВ «Запоріжгаз Збут», як постачальник природного газу не забезпечує облік природного газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг з газопостачання.

Відповідно до умов договору ТОВ «Запоріжгаз Збут» отримує дані щодо обсягів споживання побутовими споживачами природного газу від ПАТ «Запоріжгаз», а тому ТОВ «Запоріжгаз Збут» дотримується вимог чинного законодавства України, які регламентують вказаний порядок передачі інформації між суб`єктами ринку природного газу.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що дії ТОВ «Запоріжгаз Збут» не можуть вважатись такими, що порушували права та інтереси споживачів, в частині не правильного обліку природного газу, до моменту поки не буде визнано протиправними відповідні дії ПАТ «Запоріжгаз» як Оператора ГРМ, на якого законодавством в імперативному порядку покладено обов`язок здійснення обліку природного газу, зокрема за об`єктами споживання побутових споживачів.

Враховано також, що ТОВ «Запоріжгаз Збут» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано, тобто через ПАТ «Запоріжгаз». Тому за відсутності належних і допустимих доказів щодо неправомірності нарахованих обсягів природного газу Оператором ГРМ, всі дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін по суті спору, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Також не приймаються колегією суддів посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм матеріального права з огляду на наступне.

Так, посилання суду на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не може бути підставою для скасування рішення, оскільки ОСОБА_1 всупереч тверджень, що він є співвласником 2/3 частини вказаної квартири, не було надано відповідних доказів, а за положенням ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Також, колегія суддів звертає увагу, що встановлення судом факту, що ОСОБА_1 не є співвласником кв. АДРЕСА_3 не є преюдиційним, оскільки судом не вирішувалось питання права власності, а є констатацією недоведеності позовних вимог належними доказами.

Спростовуються матеріалами справи також доводи щодо встановлення у рішенні факту на підставі довідки яка була долучена судом в порушення ст. 83 ЦПК України. Так, на підтвердження укладення договору, оформлення особового рахунку саме на ОСОБА_2 відповідачем ТОВ «Запоріжгаз Збут» було надано копію фінансового стану за адресою: кв. АДРЕСА_3 . Вказану копію, в порядку ч.ч. 3, 9 ст. 83 ЦПК України було додано до відзиву ТОВ «Запоріжгаз Збут» разом з підтвердженням надсилання його копії іншим учасникам справи (а.с. 54-59).

Таким чином, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Скаржником не надано жодних фактичних доказів, які б підтверджували обставини викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: