КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/4678/18 Головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району (далі - ЦРЛ Києво-Святошинського району), правонаступником якої є комунальне некомерційне підприємство «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради» (далі - КНП «ЦРЛ Києво-Святошинської райради»), про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з 12 вересня 1995 року працювала на посаді старшої медичної сестри гінекологічного відділення ЦРЛ Києво-Святошинського району. Наказом від 23 квітня 2018 року № 120к її було звільнено із займаної посади з 23 квітня 2018 року згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва праці та реорганізацією, а саме утворенням Об`єднаного гінекологічного відділення лікарні шляхом перетворення гінекологічного відділення малоінвазивних технологій і приєднання до відділення, що утворилося, гінеологічного відділення, внаслідок чого відбулося скорення посади, яку вона займала.

Позивач вважає, що підставою для скорочення її посади та передумовою її звільнення слугував наказ ЦРЛ Києво-Святошинського району від 20 лютого 2018 року № 33 «Про оптимізацію роботи і структури гінекологічних відділень Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району», яким було вирішено утворити Об`єднане гінекологічне відділення лікарні, реорганізувавши шляхом перетворення гінекологічне відділення малоінвазивних технологій і приєднавши до відділення, що утворилося, гінекологічне відділення. Позивач вказує, що в цьому наказі не зазначено які саме відбулись зміни в організації виробництва і праці, та вважає, що внаслідок такого «об`єднання» фактично нічого не змінилось крім скорочення двох людей і посад, а саме скорочено працівників: ОСОБА_3 , як такого, що займає посаду завідувача гінекологічного відділення, яка підлягає скороченню 22 квітня 2018 року (пункт 4.1. наказу); ОСОБА_1 , як таку, що займає посаду старшої сестри медичної гінекологічного відділення, яка підлягає скороченню з 22 квітня 2018 року (пункт 4.2. наказу). При цьому, позивач вважає, що фонд оплати праці, кількість койко-місць, умови роботи, фактичне розташування працівників не змінилися. Тобто, без будь-якої конкурсної процедури для визначення переважного права на залишення на роботі, було одразу визначено двох осіб для звільнення, що є грубим порушенням процедури звільнення працівника у разі скорочення.

Позивач двічі зверталась до відповідача із заявами про прийняття її на посаду старшої медичної сестри новоствореного гінекологічного відділення, але вони були залишені останнім без належної уваги. Крім того, відповідач не надав їй завірену копію наказу від 20 лютого 2018 року № 33 та інших документів, що стосуються її трудової діяльності в лікарні, а також переліку всіх вакантних посад, які мали би бути їй запропоновані. 6 квітня 2018 року відбувалось засідання профспілки працівників ЦРЛ Києво-Святошинського району, на якому розглядалось подання головного лікаря про звільнення позивача, втім жодного рішення не приймалось і копії протоколу позивачу не надано.

Натомість, 23 квітня 2018 року позивачу було вручено лист № 367, в якому відповідач повідомив про те, що їй пропонували вакантні посади та запропоновано повідомити про рішення щодо надання згоди або відмови від працевлаштування на вільні посади. На наступний день, 24 квітня 2018 року позивача ознайомили з наказом про звільнення від 23 квітня 2018 року № 120к та видали трудову книжку.

Позивач вважає, що при звільненні її за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (скорочення штату працівників) відповідач мав керуватись статтею 42 КЗпП України та врахувати, що позивач має переваги на залишенні на роботі, в тому числі безперервний стаж роботи 23 роки в ЦРЛ Києво- Святошинського району, тому їй мало бути запропоновано посаду старшої медичної сестри, яка була утворена в новоствореному гінекологічному відділенні. Заяви про переведення позивача в нове гінекологічне відділення не були задоволені, та з незрозумілих на те підстав, на цю посаду була призначена ОСОБА_4 - сестра медична операційна, яка має менші кваліфікацію та досвід роботи, а її спеціалізація не відповідає посаді, яку вона зайняла. Також, позивачу присвоєна вища категорія по спеціалізації «сестринська справа» і Указом Президента України від 17 червня 2016 року № 257/2016 присвоєно почесне звання «Заслужений працівник охорони здоров`я України».

Посилаючись на те, що відповідачем не дотримано норми законодавства щодо звільнення працівників, не враховано переважне право на залишення працівника на роботі та не запропоновано їй перейти на іншу роботу в новоствореному гінекологічному відділенні, ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконним та скасувати пункт 4.2. наказу ЦРЛ Києво-Святошинського району від 20 лютого 2018 року № 33 «Про оптимізацію роботи і структури гінекологічних відділень Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району»; визнати незаконним та скасувати наказ ЦРЛ Києво-Святошинського району від 23 квітня 2018 року № 120к про звільнення старшої сестри медичної гінекологічного відділення ОСОБА_1 у зв`язку зі змінами в організації виробництва праці; поновити її на посаді старшої сестри медичної гінекологічного відділення ЦРЛ Києво-Святошинського району; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 23 квітня 2018 року по дату поновлення на роботі та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку у межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову, оскільки при звільненні позивача у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем дотримано правил і порядку, передбачених статтями 36, 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України, та позивач відмовилася від переведення на інші запропоновані їй вакантні посади.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, представник позивача - адвокат Титикало Р.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при реорганізації ЦРЛ Києво-Святошинського району було скорочено, а не перетворено, усі посади гінекологічного відділення та гінекологічного відділення малоінвазивних технологій і створено нове відділення із новими посадами, що свідчить про те, що відповідач повинен був на рівних умовах запропонувати працівникам обох відділень, посади яких скоротилися (а не вибірково) працевлаштування на посадах новоствореного відділення та врахувати переважне право на залишення на роботі працівників. Позивач неодноразово наголошувала на тому, що сам перелік вакантних посад їй не було надано для ознайомлення, а оскільки вона не ознайомлювалася із його змістом, то не могла погоджуватися на працевлаштування або відмовлятися від нього.

Перелік вакантних посад, що знаходиться в матеріалах справи та був взятий до уваги судом, містить перелік ліквідованих (скорочених) посад, при тому, що в наказі від 20 лютого 2018 року № 33 визначено запропонувати працівникам гінекологічного відділення та гінекологічного відділення малоінвазивних технологій, посади яких скорочуються, працевлаштування на відповідних посадах новоствореного відділення, а тим, хто відмовиться, інші вакантні посади ЦРЛ, що не було зроблено відповідачем. Висновок суду першої інстанції про те, що запропоновані вакантні посади перейшли до Об`єднаного гінекологічного відділення є помилковим, оскільки посади не переходили, а виводилися (скорочувалися) у попередніх відділеннях та вводилися (створювалися) у новоствореному відділенні. Отже, призначення на вільну посаду повинно було здійснюватися із врахуванням переважного права усіх працівників, а в даному випадку мало місце автоматичне переведення ОСОБА_4 , що є порушенням статті 42 КЗпП України.

Позивачвважає, що районний суд безпідставно надав перевагу одному доказу (протоколу засідання профкому) над іншим (показання свідка ОСОБА_5 ), не навівши мотивів відхилення показань даного свідка. Суд належним чином не перевірив переважне право позивача на залишення на роботі в порівнянні із ОСОБА_4 , яка займала аналогічну посаду, обмежившись при цьому лише посиланням на те, що посада останньої була перетворена, натомість посада позивача - скорочена. У матеріалах справи відсутній будь-який доказ, який підтверджує те, що ОСОБА_1 не відповідала займаній посаді, натомість наявні докази, що свідчать про високу кваліфікацію, продуктивність праці, досягнення та її успішну роботу. Аналізуючи наведені обставини, склалося чітке враження, що позивач стала жертвою дискримінації за ознаками віку, оскільки інших логічних підстав для її звільнення не було. Вирішуючи спір, суд не врахував, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Мєстєчкіна О.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Як на підставу своїх заперечень зазначила, що у даному випадку було проведено реорганізацію не всієї ЦРЛ Києво-Святошинського району, як юридичної особи, а тільки двох її структурних підрозділів: гінекологічного відділення малоінвазивних технологій та гінекологічного відділення. У наказі від 20 лютого 2018 року № 33 зазначено порядок створення Об`єднаного гінекологічного відділення, із якого слідує, що воно створюється на базі (основі) гінекологічного відділення малоінвазивних технологій, а вже до нього приєднується гінекологічне відділення, в якому працювала позивач. Отже, Об`єднане гінекологічне відділення утворилося шляхом перетворення гінекологічного відділення малоінвазивних технологій, тому на посаду старшої сестри медичної цього відділення було переведено ОСОБА_4 , яка займала аналогічну посаду у перетвореному гінекологічному відділенні малоінвазивних технологій. Можливості перевести на таку посаду ОСОБА_1 не було, так як у цьому відділенні посада старшої сестри медичної могла бути і була введена тільки одна, у зв`язку з чим, трудовий договір із ОСОБА_1 підлягав припиненню у відповідності до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

На дату ознайомлення позивача з переліком вакантних посад в ЦРЛ зазначені гінекологічні відділення продовжували свою діяльність та їх працівники продовжували працювати на своїх посадах, а також в цих відділеннях існували вакантні посади, які включені в загальний перелік вакантних посад лікарні для пропонування особам, посади яких підлягають скороченню. Всі ці вакантні посади були запропоновані позивачу. Позивач помилково вважає, що скорочувалися посади всіх працівників гінекологічних відділень, адже фактично відбулося зменшення (скорочення) двох штатних посад гінекологічного відділення, яке реорганізовувалось шляхом приєднання до Об`єднаного гінекологічного відділення, а саме посада завідувача гінекологічного відділення і посада старшої сестри медичної цього відділення. Отже, в даному випадку відбулося скорочення штату, яке передбачало внесення змін до штатного розпису з метою зменшення штатних одиниць або посад. Змінений штатний розпис (без урахування посад, що підлягають скороченню) вводиться у дію тільки після дати закінчення двомісячного строку попередження працівників про їх звільнення, а не відразу після його складення, як помилково вважає позивач, і на цьому обгрунтовує свої доводи про те, що її не ознайомлювали з вакантними посадами у Об`єднаному гінекологічному відділенні.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд не навів мотиви відхилення показань свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила, що на засіданні профкому жодного рішення щодо надання згоди на звільнення позивача не приймалося спростовується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами інших свідків - членів профкому про те, що відповідне рішення приймалось на засіданні за відсутності сторонніх осіб з вислуховуванням думки позивача. Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів та допиту свідків також встановлене переважне право на залишення на роботі ОСОБА_4 в порівнянні із ОСОБА_1 . Що стосується посилань останньої про те, що вона стала жертвою дискримінації за ознаками віку, то це є тільки нічим не підтвердженим припущенням. При цьому у переліку вакантних посад ЦРЛ Києво-Святошинського району зазначені аналогічні вакантні посади, яку займала позивач, а саме старшої сестри медичної шкірно-венерологічного відділення та старшої сестри медичної відділення функціональної діагностики, тобто посади згідно її спеціальності та кваліфікації, однак на працевлаштування на жодну з цих посад позивач згоди не надала.

В судовому засіданні позивачта її адвокат підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Адвокат на стороні відповідача підтримала відзив на апеляційну скаргу та заперечення на позовну заяву, просила відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача - директор КНП «ЦРЛ Києво-Святошинської райради» Лява Р.Б. (з 14 березня 2019 року згідно розпорядження № 15ос), надав пояснення щодо необхідності проведення реорганізації та прийняття саме такого змісту наказу головним лікарем ЦРЛ Києво-Святошинського району Завадецьким О.Т. від 20 лютого 2018 року за № 33 «Про оптимізацію роботи і структури гінекологічних відділень Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району» та утворення Об`єднаного гінекологічного відділення центральної районної лікарні, реорганізувавши шляхом перетворення гінекологічне відділення малоінвазивних технологій і приєднавши до відділення, що утворилося, гінекологічне відділення, та необхідність проведення скорочення двох посад при цьому.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18 лютого 1992 року працювала у ЦРЛ Києво-Святошинського району на посаді операційної медичної сестри гінекологічного відділення, а з 12 вересня 1995 року переведена на посаду старшої медичної сестри гінекологічного відділення.

Наказом головного лікаря ЦРЛ Києво-Святошинського району Завадецького О.Т. від 20 лютого 2018 року за № 33 «Про оптимізацію роботи і структури гінекологічних відділень Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району», згідно пункту 1 було утворене Об`єднане гінекологічне відділення центральної районної лікарні, реорганізувавши шляхом перетворення гінекологічне відділення малоінвазивних технологій і приєднавши до відділення, що утворилося, гінекологічне відділення.

Причиною реорганізації послугував висновок клініко-експертної комісії МОЗ України та рішення медичної ради ВОЗ від 16 лютого 2018 року, згідно яких роботу гінекологічного відділення у частині надання вторинної стаціонарної медичної допомоги жінкам із АМК визнано незадовільною, та встановлено невідповідність методів лікування у гінекологічному відділення стандартам та протоколам надання медичної допомоги.

Згідно пункту 2 даного наказу, відділенням, що реорганізуються, продовжити здійснювати повноваження та функції у повному обсязі до завершення заходів з утворення об`єднаного гінекологічного відділення.

Відповідно пункту 3 вказаного наказу та додатком № 1 до наказу було внесено відповідні зміни до штатного розпису, та в пункті 4.2. наказу зазначено про скорочення посади старшої сестри медичної гінекологічного відділення, яку займає ОСОБА_1 з 22 квітня 2018 року.

Згідно із пунктом 5 цього наказу в.о. начальника відділу кадрів Швець О.А. доручено: запропоновувати працівникам гінекологічного відділення і гінекологічного відділення малоінвазивних технологій, посади яких скорочуються працевлаштування на відповідних посадах новоствореного відділення, а тим, хто відмовився, інші вакантні посади центральної районної лікарні; внести записи в трудові книжки працівників щодо переведення їх у новостворене Об`єднане гінекологічне відділення, в разі їх згоди; в разі відсутності згоди працівників перевестися на запропоновані посади, або відсутності посад, які влаштовують працівників - підготувати попередження про можливе вивільнення таких працівників та інші необхідні документи, передбачені чинним законодавством; з даним наказом ознайомити усіх задіяних у ньому осіб та усіх працівників гінекологічного відділення малоінвазивних технологій та гінекологічного відділення під особистий підпис.

На підставі наказу від 23 квітня 2018 року № 120к старшу сестру медична гінекологічного відділення ОСОБА_1 звільнено в зв`язку зі змінами в організації виробництва праці, реорганізацією, а саме утворенням Об`єднаного гінекологічного відділення центральної районної лікарні шляхом перетворення гінекологічного відділення малоінвазивних технологій і приєднання до відділення, що утворилося, гінекологічного відділення, внаслідок якої скорочено посаду, яку вона займає, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з 23 квітня 2018 року. З даним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена та його копію отримала.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

При цьому, право власника або уповноваженого ним органу самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об`єднань у частині третій статті 64 ГК України. Тобто право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, тому доцільність скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської діяльності підприємства.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача при її звільненні не були порушені, оскільки встановлено, що відбулася реорганізація установи, позивач була вчасно попереджена про наступне звільнення, скорочувалась лише її посада і переважне право на залишення на посаді не визначалось. Крім того, суд зазначив, що у будь-якому випадку таке переважне право на залишення на посаді було у ОСОБА_4 .

Однак із такими висновками суду колегія суддів погодитися не може.

Як вбачається із матеріалів справи,в структурі ЦРЛ Києво-Святошинського району крім інших, існували гінекологічне відділення, яке очолював завідувач відділенням ОСОБА_6 , старша медична сестра ОСОБА_1 , а також гінекологічне відділення малоінвазивних технологій, яке очолювала завідувач ОСОБА_7 та старша медична сестра ОСОБА_4 .

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 27 червня 2007 року № 162/06/187-07 «Щодо штатного розпису» штатний розпис - це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати та посадові оклади працівників. У штатному розпису містяться назви посад, чисельність персоналу і оклади по кожній посаді. Прийняття, затвердження керівником підприємства штатного розпису проводиться шляхом видання спеціального локального нормативного акта (наказу), що визначатиме кількість працівників кожної професії з розподілом штатних одиниць за структурними підрозділами підприємства.

Приймаючи рішення про скорочення чисельності або штату, роботодавець видає економічно обґрунтований наказ (з основної діяльності) про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. У наказі вказується перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. При цьому прізвища вивільнюваних працівників не зазначаються.

Пунктом 1 наказу № 33 визначено: «Утворити об`єднане гінекологічне відділення Центральної районної лікарні, реорганізувавши шляхом перетворення гінекологічне відділення малоінвазивних технологій і приєднавши до відділення, що утворилось, гінекологічне відділення».

Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що з цього наказу вбачається, що спочатку було утворене Об`єднане гінекологічне відділення шляхом перетворення гінекологічного відділення малоінвазивних технологій у об`єднане гінекологічне відділення (том 1, а.с. 116-121). А потім вже до Об`єднаного гінекологічного відділення було приєднане гінекологічне відділення. У зв`язку з таким перетворенням всі штатні посади гінекологічного відділення малоінвазивних технологій перейшли до новоствореного Об`єднаного гінекологічного відділення з працівниками, які такі посади займали, на підставі наданої ними згоди, тобто поданих заяв.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, адже вказаним наказом № 33 фактично була оптимізована структура медичної установи, тобто замість двох відділень було утворене одне відділення зі зміною назви. Внаслідок цього був змінений штатний розпис лікарні.

Так пунктом 3 наказу № 33 начальнику планово-економічного відділу Мордаровій Я.В. вказано внести відповідні зміни до штатного розпису згідно з додатком 1 до данного наказу. При цьому не було змінено ні дислокацію відділення, ні умови праці медичних працівників, ні завдання, ні функції.

Відповідно до додатку 1 наказу № 33 передбачені зміни до штатного розпису, а саме передбачено вивести (скоротити) 35 штатних одиниць гінекологічного відділення, в тому числі завідувача відділення 1,0 та старшої медичної сестри 1,0, а також гінекологічного відділення малоінвазивних технологій 16,5 штатних одиниць, в тому числі завідуюча гінекологічного відділення малоінвазивних технологій 1,0 та старшої мединої сестри 0,5.

Разом із тим, цим же додатком введенні нові штатні одиниці уновоствореному Об`єднаному гінекологічному відділенні у кількості 50 штатних одиниць, що на 1,5 штатних одиниць менше ніж у двох попередніх відділенях. Цим же наказом 1,5 штатних одиниці, а саме: 0,5 сестри медичної введенні до відділення новонароджених та 1,0 лікар дієтолог до загально-лікарняного персоналу стаціонару ЦРЛ.

Таким чином загальна кількість штату ЦРЛ на підставі цього додатку не змінилась - 51,5 одиниць підлягали виведенню (скороченню) та 51,5 додано в інші відділення. Тобто наведеним додатком до наказу доводиться, що скорочення загального штату лікарні цим наказом не відбулось, оскільки як існувало 51,5 штатних одиниць, так і після цього наказу залишилось 51,5 штатних одиниць.

Це підтверджується також наказом, а саме пунктом 5.1. відповідно до якого запропонувати працівникам гінекологічного відділення і гінекологічного відділення малоінвазивних технологій, посади яких скорочуються, працевлаштування на відповідних посадах новоствореного відділення, а тим хто відмовиться інші вакантні посади ЦРЛ.

Як встановлено судом, всі працівники двох відділень були переведені на посади у новоствореному відділенні із відповідним записом у трудові книжки.

Разом з тим, оскільки у новоствореному відділенні існувала лише одна посада завідувача і одна посада старшої медичної сестри, пунктом 4 вказаного наказу було вказано наступне:

Скоротити працівників ОСОБА_3 , як такого, що займає посаду завідувача відділенням, який підлягає скороченню з 22 квітня 2018 року та ОСОБА_1 , як таку, що займає посаду старшої сестри медичного гінекологічного відділення, яка підлягає скороченню з 22 квітня 2018 року.

Таким чином, вказаним пунктом наказу скорочені не посади завідувача та старшої медичної сестри гінекологічного відділення, а скорочені конкретні працівники.

Суд першої інстанції не вбачав в цьому порушень вимог трудового законодавства, оскільки вважав, що фактично були скорочені посади, а не працівники.

Втім колегія судів не може погодитись із таким висновком суду, оскільки як вбачається із матеріалів справи фактично відбулось об`єднання двох відділень в одне, отже із двох посад завідувачів відділень і двох посад старших медичних сестер в штатному розписі залишилось лише по одній посаді. Отже, підлягали скороченню саме посади завідувача відділення та старшої медичної сестри.

Стаття 49-2 КЗпП України передбачає, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж самому підприємстві, в установі, організації (частини перша - третя статті 49-2 КЗпП України).

За таких обставин наказом № 33 було вирішено скоротити конкретних працівників, відповідач взагалі не вирішував питання про переважне право на залишення на роботі однієї із старших медичних сестер ОСОБА_1 чи ОСОБА_4 , а перевів на посаду старшої медичної сестри новоутвореного відділення ОСОБА_4 відразу після видання наказу від 20 лютого 2018 року за № 33 «Про оптимізацію роботи і структури гінекологічних відділень Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району».

Посилання відповідача, з яким погодився суд першої інстанції на те, що всі працівники гінекологічного відділення малоінвазивних технологій залишились працювати на своїх місцях, в тому числі і ОСОБА_4 , оскільки до нього було приєднане гінекологічне відділення суперечить також пункту 6.1. зазначеного наказу, відповідно до якого в.о.заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення ОСОБА_9 було запропоновано спільно з кадровою службою запропонувати кандидатури на посаду завідувача Об`єднаного гінекологічного відділення, старшої медичної сестри. Тобто наказом не передбачалось автоматичного залишення на посаді старшої медичної сестри ОСОБА_4 .

Свій висновок про те, що трудовий договір з ОСОБА_4 не підлягав припиненню, тоді як трудовий договір з ОСОБА_1 мав бути припинений суд обґрунтовував також статтею 36 КЗпП України відповідно до якої у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Однак вказана стаття не регулює виникліправовідносини, адже стосується лише підпримств, а не їх структурних підрозділів. У даному випадку змінювався штатний розпис установи, вивільнялась одна посада старшої медичної сестри із списку існуючих посад.

Також суд не дав оцінки тій обставині, що позивачу не було запропоновано будь-яких посад у новоствореному відділенні. Як вбачається із переліку вакантних посад, який був запропонований позивачу,їй пропонувались посади в гінкологічному відділенні (а.с. 124, т. 1), а також у гінекологічному відділенні малоінвазивних технологій (а.с. 126, т. 1).

Відповідно до протоколу засідання Профспілки працівників ЦРЛ Києво-Святошинського району від 6 квітня 2018 року № 9, розгляд подання головного лікаря ЦРЛ Києво-Святошинського району було проведено на засіданні профспілкового комітету, яке відбулося 6 квітня 2018 року в присутності ОСОБА_1 . На запитання голови профспілкового комітету ОСОБА_10 чи була вона ознайомлена із запропонованими вакантними посадами, ОСОБА_1 відповіді не надала. У своєму виступі ОСОБА_11 повідомила, що адміністрацією лікарні ОСОБА_1 було надано пропозиції щодо працевлаштування на понад 100 вакантних посад, з якими вона ознайомлена під особистий підпис. За підсумком засідання профкому одноголосно прийнято рішення про надання згоди на скорочення посади старшої сестри медичної гінекологічного відділення та розірвання трудового договору (звільнення) ОСОБА_1 в разі відсутності її згоди на працевлаштування на одну із запропонованих адміністрацією посад у порядку визначеному пунктом 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 84-85, т. 1).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідач, при скореченні посад двох відділень та створенні нового відділення з новими посадами, допустив порушення норм трудового законодавства, а саме пункту 1 частини першої статті 40 КзПП України, вказавши в пункті4 наказу ЦРЛ Києво-Святошинського району від 20 лютого 2018 року №33 проскорочення працівників при цьому в пунті 4.2 даного наказу зазаначив: « ОСОБА_1 , як таку, що займає посаду старшої сестри медичної гінекологічного відділення, яка підлягає скороченню з 22.04.2018 року», чим факчтино затвердив скорочення відповідача, а неїї посади.

А відтак і наказ ЦРЛ Києво-Святошинського району від 23 квітня 2018 року №120к про звільнення старшої сестри медичної гінекологічного відділення ОСОБА_1 є незаконним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою відповідно до пунтку 1 частини першоъ статты 376 ЦПК України для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягає до задоволення згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 (із змінами і доповненнями), за яким для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за два останні місяці роботи.

Згідно довідки відповідача виплати позивачу за два останні місяці (лютий, березень 2018 року) склали 10 668,00 грн (5334+5334). Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Кількість відпрацьованих позивачем робочих днів у цих місяцях - 41, отже середньоденний заробіток позивача складає: 10668: 41 = 260,2 грн.

У відповідності до пункту 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Кількість робочих днів з дня звільнення до дня ухвалення цього рішення становить 408, отже за весь час вимушеного прогулу середній заробіток позивача склав: 260,2 грн. ? 408 р.д. = 106 941,30 грн.

За нормою пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про визнання незаконними та скасування наказів і поновлення на роботі на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до вимог статтей 141, 382 ЦПК України із відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України відповідно задоволених позовних вимог стягується судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 6 356,53 грн.

Зазначена сума стягнення обрахована за мінусом суми судового збору, яку позивач сплатила за оскарження рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому пропорційно до задоволених вимог з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи, а саме 1 600 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 141, 263 - 265 ЦПК України, cтаттями 40, 49, 235 КЗпП України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати незаконним та скасувати пункт 4.2. наказу ЦРЛ Києво-Святошинського району від 20 лютого 2018 року № 33 «Про оптимізацію роботи і структури гінекологічних відділень Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району».

Визнати незаконним та скасувати наказ ЦРЛ Києво-Святошинського району від 23 квітня 2018 року № 120к про звільнення старшої сестри медичної гінекологічного відділення ОСОБА_1 у зв`язку зі змінами в організації виробництва праці та поновити ОСОБА_1 на посаді старшої сестри медичної гінекологічного відділення ЦРЛ Києво-Святошинського району з 23 квітня 2018 року.

Стягнути з Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2018 року по 11 грудня 2019 року в сумі 106 941 (сто шість тисяч дев`ятсот сорок одна) гривня 30 копійок та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Стягнути з Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району на користь держави 6 356 (шість тисяч триста п`ятдесят шість) гривень 53 копійки судового збору.

Стягнути з Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району на користь ОСОБА_1 1 600 (одну тисячу шістсот) гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній