№ провадження 2/646/49/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.02.19 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:
головуючий суддя Єжов В.А.
за участю секретаря Костіна О.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна,
ОСОБА_1 звернулася до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності та витребування майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Представник позивача ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, 05.02.2019 подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі та участі позивача, а також просив розглянути справу за наявними в матеріалах документами та позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі та їх представники були повідомлені належним чином, але у судове засідання вкотре не з`явилися, відповідних заяв та клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без участі до суду подано не було. За згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, всебічно з`ясувавши усі обставини справи та повною мірою дослідивши наявні й подані суду докази, перевіривши об`єктивність та відповідність доводів учасників фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.
10.11.2010 між ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д. за № 3121.
18.08.2011 на підставі вказаного договору купівлі-продажу від 10.11.2010 Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» було проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру за АДРЕСА_1 .
На підставі цього, суд дійшов висновку, що позивач договору купівлі-продажу від 19.08.2011 року не укладала, а сам договір є нікчемним, так як порушує публічний порядок, а договір купівлі-продажу від 10.11.2010 є таким, що укладений у відповідності до норм чинного законодавства України, недійсним або розірваним договір не визнавався, а тому є дійсним.
На підставі цього, суд дійшов висновку, що позивач є законним власником об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .
Згідно ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Статтею 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За змістом ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Договір купівлі-продажу від 19.08.2011 було здійснено без дотримання та з порушенням вищезазначених вимог чинного законодавства України, через порушення публічного порядку, так як він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння майном фізичної особи, тому даний правочин є недійсним (нікчемний правочин) з моменту його вчинення та не потребує визнання його недійсним судом.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи з положень ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
На підставі цього, враховуючи наявність та дійсність договору купівлі-продажу від 10.11.2010, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д. за № 3121 та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 18.08.2011, належним, законним та єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .
За правилами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Положеннями ст. 388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
В у пункті 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
В пункті 21 вказаної постанови зазначено, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини.
У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.
Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України.
Пунктом 22 вказаної постанови передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України).
У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.
В пункті 26 вказаної постанови відзначено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.
На підставі цього, враховуючи що ОСОБА_1 є єдиним законним власником квартири АДРЕСА_1 , та майно вибуло з її володіння незаконно і не з її волі, а ОСОБА_3 набула право власності на вказане нерухоме майно безпідставно, всупереч вимогам чинного законодавства України, зазначений об`єкт нерухомості, з метою захисту прав та інтересів Позивача, підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 10, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_3 повернути у володіння та розпорядження ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Стягнути зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат (судовий збір) у розмірі - 551,21 грн., з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач:ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач:ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Єжов В.А.