Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 555/280/15-ц

провадження № 61-20599св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - прокурор Рокитнівського району Рівненської області в інтересах держави в особі Управління державного казначейства України в Березнівському районі Рівненської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Григоренка М. П., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року прокурор Рокитнівського району Рівненської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Управління державного казначейства України в Березнівському районі Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Березнівський держспецлісгосп», будучи службовою особою, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, зловживаючи своїм службовим становищем, в грудні 2008 року заволодів державними коштами на загальну суму 32 700, 00 грн.

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за частиною 2 статті 191 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року зазначений вирок змінено в частині призначеного покарання та звільнення від нього. В решті вирок залишено без змін.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави кошти в сумі 32 700,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року позовні вимоги прокурора Рокитнівського району Рівненської області в інтересах держави в особі Управління державного казначейства України в Березнівському районі Рівненської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної злочином задоволені.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави заподіяну злочином шкоду в сумі 32 700,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обвинувальним вироком суду встановлено факт заподіяння ОСОБА_1 матеріальних збитків державі на суму 32 700,00 грн, а тому така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року скасоване.

Прокурору Рокитнівського району Рівненської області в інтересах держави в особі Управління державного казначейства України в Березнівському районі Рівненської області в позові до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної злочином відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права та не врахував, що позивачем був пропущений передбачений частиною третьою статті 233 КЗпП України строк звернення з позовом до суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У березні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 09 лютого 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасуватирішення суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора за безпідставністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалене рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Березнівський держспецлісгосп», будучи службовою особою, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, зловживаючи своїм службовим становищем, в грудні 2008 року заволодів державними коштами на загальну суму 32 700, 00 грн.

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за частиною 2 статті 191 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року зазначений вирок змінено в частині призначеного покарання та звільнення від нього. В решті вирок залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» матеріальна відповідальність робітників за шкоду, заподіяну злочином підприємству, установі, організації, з якими вони перебували у трудових відносинах, визначається згідно з статтями 130-138 КЗпП України.

Згідно пункту третього частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 на момент спричинення шкоди займав посаду директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогоспо-дарське агропромислове підприємство «Березнівський держспецлісгосп», тобто перебував у трудових відносинах з державним підприємством.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що на підставі направлення від 16 жовтня 2009 року № 113 Контрольно-ревізійним управлінням у Березнівському районі Рівненської області проведена перевірка, за результатами якої 11 листопада 2009 року складений акт № 110-17/17 про виділення Державному підприємству «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Березнівський держспецлісгосп» коштів у сумі 32 700,00 грн із бюджетних асигнувань, згідно затвердженого плану заходів Мінагрополітики України на 2008 рік.

Вказані кошти у грудні 2008 року внаслідок протиправних дій відповідача були безпідставно перераховані Спеціалізованому виробничому сільськогосподарському кооперативу «Агроліс», співзасновником якого є ОСОБА_1 та в лютому 2013 року порушено кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 191 КК України.

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за частиною 2 статті 191 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року зазначений вирок змінено в частині призначеного покарання та звільнення від нього. В решті вирок залишено без змін.

Таким чином, протиправність дій відповідача, його вина, факт спричинення ним шкоди та її розмір встановлені вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2014 року у кримінальній справі № 555/948/14-к, що набрав законної сили.

При таких обставинах Апеляційний суд Рівненської області, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора Рокитнівського району Рівненської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Управління державного казначейства України в Березнівському районі Рівненської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Разом з тим, частиною третьою статті 233 КЗпП Українипередбачено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Оскільки такий строк був пропущений, Апеляційний суд Рівненської області, ухвалюючи рішення у справі, відмовив у задоволенні позову саме з причин пропуску встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи та переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій ухвалене з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило