Справа № 308/4218/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Мацунича М.В., Фазикош Г.В.,

за участі секретаря - Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 квітня 2019 року (головуючий суддя Малюк В.М.) про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити займане приміщення, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив визнати недійсним договір оренди об`єкту незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01.02.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та зобов`язати ОСОБА_3 звільнити вказане займане приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 20.06.2002 позивач перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2018.

За час шлюбу ними зведено будинок, незавершений будівництвом (готовність 91%) у АДРЕСА_1 , при цьому право власності на незавершене будівництво зареєстровано 06.12.2006 одноосібно за ОСОБА_2 Вказував, що фактично будинок не перший рік готовий до здачі в експлуатацію.

Зазначав, що в будинку подружжя спільно проживало більше десяти років, цей будинок є єдиним місцем проживання позивача, а іншого житла у нього немає.

У 2018 році ОСОБА_2 здала в оренду спірний будинок ОСОБА_3 , а 01.02.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено новий договір оренди цього будинку строком дії до 01.02.2020.

Вказував, що такий договір оренди щодо об`єкта спільної сумісної власності укладено без згоди позивача, порушує його права, орендар ОСОБА_3 займає єдине житло позивача, встановила інші замки, не впускає до будівлі, має у дворі собаку бійцівської породи, чинить позивачу перешкоди в доступі до будинку.

Зазначав, що також позивач звернувся до суду з іншим позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя (справа № 308/11099/18), в рамках якої ухвалою від 10.01.2019 накладено арешт на об`єкт житлової нерухомості у АДРЕСА_1 . У свою чергу, ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_1 позов про позбавлення його права користування житловим приміщенням.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювати перешкоди у користуванні об`єктом житлової нерухомості, незавершеного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до вказаного приміщення.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.04.2019 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування та порушення суддею норм процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою його заяву про забезпечення позову - задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стосовно об`єкта житлової нерухомості (незавершеного будівництва) діє презумпція спільності майна подружжя. Вважає, що у рамках пред`явленого у даній справі позову про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити займане приміщення, ефективним заходом забезпечення позову є заборона ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювати перешкоди у користуванні об`єктом житлової нерухомості (незавершеного будівництва), шляхом надання вільного доступу до вказаного приміщення.

Заслухавши пояснення представника апелянта та представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову необхідне у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Ураховуючи особливості мети забезпечення позову, суд розглядає заяву про забезпечення позову у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив визнати недійсним договір оренди об`єкту незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01.02.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зобов`язати ОСОБА_3 звільнити вказане займане приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що незавершений будівництвом будинок (готовність 91%) у АДРЕСА_1 , було зведено за час шлюбу, у якому з 20.06.2002 позивач перебував із ОСОБА_2 (шлюб розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.08.2018), а відтак стосовно цього об`єкта діє презумпція спільності майна подружжя; цей будинок є єдиним місцем проживання позивача, а іншого житла у нього немає; договір оренди об`єкта незавершеного будівництва від 01.02.2019, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без згоди позивача, порушує його права; орендар ОСОБА_3 займає єдине житло позивача та чинить позивачу перешкоди в доступі до будинку.

Позивач вважає, що розгляд справи може тривати роками, а порушення його прав у користуванні об`єктом житлової нерухомості наявне тепер. На погляд ОСОБА_1 , ефективним заходом забезпечення позову про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити займане приміщення, є заборона ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювати перешкоди у користуванні об`єктом житлової нерухомості (незавершеного будівництва), шляхом надання вільного доступу до вказаного приміщення. Вважає, що такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам та миттєво поновить його порушене право на користування житлом.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору оренди, як правової підстави зайняття ОСОБА_3 спірного об`єкта житлової нерухомості, та зобов`язання ОСОБА_3 звільнити займаний об`єкт житлової нерухомості.

У заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову не йдеться про ефективний захист порушених прав, за захистом яких позивач звернувся до суду із даним позовом (про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити займане приміщення), а зазначається про існування порушеного права в користуванні спірним об`єктом житлової нерухомості.

Вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач - не відповідає заявленим позовним вимогам.

Такий захід забезпечення позову (заборона відповідачам здійснювати перешкоди у користуванні об`єктом житлової нерухомості, шляхом надання вільного доступу до вказаного приміщення) не є співмірним із заявленими позивачем вимогами (про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання звільнити займане приміщення).

Позивачем не доведено, що невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди від 01.02.2019 та зобов`язання ОСОБА_3 звільнити вказане займане приміщення, і що саме такий вид забезпечення позову, як надання вільного доступу до спірного приміщення сприятиме виконанню такого рішення суду - позивачем не наведено.

Щодо посилань скаржника на ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, то суд звертає увагу, що, звертаючись із заявою про забезпечення позову, небезпеку порушення свої прав позивач вбачає у створенні відповідачами перешкод у користуванні ОСОБА_1 об`єктом незавершеного будівництва АДРЕСА_1 .

Проте, ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житлом чи його вселення до житла, а натомість шляхом вжиття заходів забезпечення позову (надання вільного доступу до об`єкта) прагне фактично вирішити вказані вище вимоги по суті.

Колегія суддів вважає, що не допускається забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідачів не чинити перешкод позивачеві у користуванні об`єктом житлової нерухомості, шляхом надання вільного доступу до об`єкта житлової нерухомості, оскільки таким чином фактично ухвалюється рішення (про усунення перешкод та вселення) без розгляду справи по суті.

Апеляційний суд, перевіривши обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, які просив застосувати ОСОБА_1 , позовним вимогам, вважає, що суд першої інстанції, дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Увалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 липня 2019 року.

Головуюча:

Судді: