Провадження № 2-з/761/816/2019
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притула Н.Г.

при секретарі: Савенко О.І.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором.

В позовних вимогах позивач просить: визнати припиненим зобов`язання ОСОБА_1 по кредитному договору №111-07-И/02 від 04.04.2011 року.

Разом з тим, до Шевченківського районного суду м.Києва була подана заява про забезпечення позову, в якій заявник просить: вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2011 року, яким було задоволено позов банку та стягнуто заборгованість за кредитним договором №11-07-И/02 від 04.04.2011 року, який укладений між АТ «Банк Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що відсутність заходів забезпечення позову - унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення даного позову, так як в даному випадку позивач заявляє вимоги щодо визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, за яким в даному випадку, відбувається примусове стягнення в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом виданим 14.11.2011 року, на підставі рішенням Печерського районного суду м. Києва.

Вивчивши матеріали заяви та позову, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви за наступних підстав.

Згідно із ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України, передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Статтею 150 ч. 3 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів заяви, постановою ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 18.04.2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №50856885, з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва, на підставі якого було видано виконавчий лист №2-677/11 від 14.11.2011 року.

Так, в даному випадку, позивачка посилається на те, що на примусовому виконанні перебуває рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.04.2011 року, яким було задоволено позовні вимоги АТ «Банк Фінанси та кредит» щодо стягнення з неї грошових коштів за договором №111-07-И/02 від 04.04.2011 року, укладеним між нею та АТ «Банк Фінанси та кредит».

Водночас, відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2011 року, який міститься в матеріалах справи - кредитний договір №11-07-И/02, відносно якого АТ «Банк Фінанси та кредит» було заявлено позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у справі №2-677/11, було укладено між зазначеними сторонами правочину, саме 05.03.2007 року.

Таким чином, вбачається, що матеріали справи не місять доказів на підтвердження того, що в даному випадку, відбувається стягнення, саме за вказаним заявником кредитним договором №111-07-И/02 від 04.04.2011 року, так як в даному випадку вбачається, що виконавче провадження виконується з примусового рішення Печерського районного суду м. Києва, згідно якого з відповідачів, в тому числі і ОСОБА_1 стягується заборгованість за кредитним договором №11-07-И/02 від 05.03.2007 року.

Тобто, вбачається, що в порушення норм ст.ст. 150-153 ЦПК України, в даному випадку, заявницею не доведено співмірності заявлених вимог щодо вжиття заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, підстави та предмет позову, а також те, що заявником не доведено співмірність заявлених вимог щодо вжиття заходів забезпечення позову і позовних вимог та не надано відповідних належних та допустимих доказів в обґрунтування викладених обставин, щодо існування виконавчого провадження, відповідно до якого відбувається примусове стягнення з позивачки за кредитним договором №111-07-И/02 від 04.04.2011 року - суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відхилити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: Н.Г.Притула