ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/2891/19

Провадження № 22-ц/818/3159/19

06 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П.,Овсяннікова А.І.

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 квітня 2019 року (суддя Чайка І.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, -

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договром позики в сумі 555 651,23 гривень.

Одночасно з поданням позову представником позивача подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно вдповідача ОСОБА_3 , а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,25 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 квітня 2019 року заяву представника позивача частково задоволено. Накладено заборону на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0, 25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просять ухвалу суду скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права. Зазначає, що в заяві та ухвалі про забезпечення позову не наведено необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір, що витікає з договору позики, а тому дійшов висновку, що існує ризик невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження належного відповідачці будинку та земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0, 25 га, яка розташована за цією ж адресоюналежить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні враховувати роз`яснення Верховного Суду України, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Так, відповідно до п. 4 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зважаючи на те, що справу не розглянуто, між сторонами дійсно виник спір стосовно повернення позики, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність можливості відчуження за час розгляду справи майна, за рахунок якого можуть бути відшкодовані кошти, що утруднить в подальшому виконання рішення суду. Таким чином, обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами позивача.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що арешт накладено на майно особи, яка не виступала учасником спірних правовідносин та за зобов`язаннями позичальника нести відповідальність не повинна, зокрема з урахуванням забезпечення зобов`язання застовою транспортного засобу, судовою колегією не приймаються.

Вимоги заявлені позивачкою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в солідарному порядку, визначення ступеню відповідальності кожного з них буде проведено судом під час ухвалення рішення. Зважаючи на те, що згідно з договором застави від 24.11.2017 року предмет застави автомобільний напівпричіп залишено у володінні та користування ОСОБА_2 , судом обгрунтовано забезпечено позов шляхом заборони відчуження іншого майна, відмінного від заставленого.

З огляду на викладене, судом першої інстанції дотримано вимоги процесуального законодавства при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваній ухвалі суду.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко