Справа №635/474/19
Провадження № 2/635/1439/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року селище Покотилівка Харківського району

Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

секретар Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27 квітня 2007 року в розмірі 109965,93 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 27 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3900,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява від 27 квітня 2007 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг б/н від 27 квітня 2007 року. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов`язалася сплатити штраф у розмірі 0 гривень від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором кредиту від 27 квітня 2007 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримала, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, в результаті чого, станом на 30 вересня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 109965,93 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2019 року відкрито провадження по справі.

09 липня 2019 року відповідач подала суду відзив, в якому просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк»; відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності заборгованості. Так, на підтвердження розміру заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» надав лише розрахунок заборгованості за договором б/н від 27 квітня 2007 року, який за своїм змістом є одностороннім аналітичним документом, а належність до справи Умов та Правил надання банківських послуг достовірними доказами не підтверджено. Наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості не відповідає вимогам, які висуваються до бухгалтерських документів щодо належних відомостей і даних про дату, місце і час складання первинного документа; про посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення банківських операцій та правильність її оформлення; посади, прізвища та підписи осіб, які склали виписку. Крім того, надана позивачем копія Умов та правил відповідачем не підписана і тому не може належним чином ідентифікована в якості допустимого доказу укладення письмового договору на цих умовах. Поведінку позивача, який при укладенні договору кредиту не надає позичальнику Умови та Правила на яких укладається цей договір, з точки зору принципів цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність, не можна вважати добросовісною і такою, що сприяє правової визначеності укладеного договору. При цьому, позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме на цих умовах відповідач отримувала кредит, підписуючи заяву позичальника та відповідно, що вона брала на себе зобов`язання зі слати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту у зазначених у розрахунку банка розмірах. Щодо пропуску позивачем строку позовної давності, то згідно розрахунку суми боргу АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути суму заборгованості за кредитом за період з 27 квітня 2007 року до 30 травня 2018 року, що складає майже 10 років, що протирічить вимогам цивільного законодавства, які визначають строк позовної давності в три роки.

01 серпня 2019 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просив задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 27 квітня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 3900,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні договору відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява від 27 квітня 2007 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та позивачем договір про надання банківських послуг б/н від 27 квітня 2007 року. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладено договір у письмовій формі; укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України; між сторонами здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими відповідач ознайомлена, про що свідчить її підпису заяві. Тарифи розмір винагороди за послуги Банку, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 11 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ним погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення які він здійснював. Крім того, при укладенні кредитного договору між сторонами обговорені усі істотні умови; Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Також представник позивача надав суду виписку з карткового рахунку відповідача на підтвердження отримання останньою кредитної картки «Універсальна», відповідно до вказаної виписки відповідачу встановлено кредитний ліміт та проведені наступні операції: отримані кошти через банкомат, здійснені розрахунки через термінал в касах магазинів, при цьому проведення вказаних операцій за відсутності картки є неможливим. Також за даними виписки, відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідач розрахунок заборгованості не спростувала, контррозрахунок не надала, судово-економічні експертизи по справі не призначалися, при цьому банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між сторонами укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законі підстави для стягнення заборгованості з відповідача. На думку позивача, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Відповідно до п. 9.12 УіП договір діє впродовж 12 місяців з моменту його підписання; якщо протягом вказаного строку одна із сторін не проінформує іншу про припинення дії кредитного договору, він автоматично лонгується на такий же строк. У зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду дотримано позивачем.

06 серпня 2019 року відповідач подала суду заяву про долучення до матеріалів справи постанови Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17 провадження № 14-131цс19)

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти задоволення вимог позивача в частині стягнення з неї суми тіла кредиту у розмірі 3815, 25 грн., та підтвердила, що дійсно отримала в АК КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 3900,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та має заборгованість по сплаті кредиту.

Будь-яких інших клопотань сторонами не надано.

Суд, заслухавши відповідача, розглянувши клопотання представника позивача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до анкети заяви ОСОБА_1 від 27 квітня 2007 року, відповідач надав згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач та відповідачем кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3900,00 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В якості доказів позивач надав суду Умови та Правила надання банківських послуг, відповідно до яких відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати перевитрати платіжного ліміту, комісії на умовах, передбачених договором.

За порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених договором, більше ніж на 120 днів відповідач зобов`язалася сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 27 квітня 2007 року станом на 30 вересня 2018 року складає 109965,93 гривень з яких:

- заборгованість за кредитом в розмірі 3815,25 гривень;

- заборгованість по процентам за користування кредитом з 27 квітня 2007 року до 30 травня 2018 року в розмірі 106150,68 гривень.

Також судом встановлено, що згідно з рішенням Єдиного акціонера АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що свідчать Загальні положення Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в новій редакції, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України (рішенням єдиного акціонера) № 519 від 21 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів; встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За ч. 1, ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 27 квітня 2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентів за користування кредитом та визначення їх розміру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За вказаних обставин, наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника від 27 квітня 2007 року, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 106150,68 гривень задоволенню не підлягають, при цьому виходить з того, що у заяві від 27 квітня 2007 року відсутня домовленість сторін про їх сплату та визначення їх розміру; матеріали справи не містять жодних даних на підтвердження того, що саме Умови та Правили надання банківських послуг, витяг з яких наданий позивачем в якості доказів, відповідач зрозуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 27 квітня 2007 року, як не доведено і те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у вказаних позивачем розмірах і порядку нарахування.

При цьому, суд також враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором від 27 квітня 2007 року у добровільному порядку, тому вважає що сума заборгованості з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 3815,25 гривень підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов в цій частині вимог - задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу, відповідача на відсутність підстав для застосування позовної давності, оскільки строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця дії картки, доказів на підтвердження того, що строк дії картки сплив суду не надано.

Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 207, 549, 551 626, 628, 633-634, ч. 1 ст. 1048, ст. 1049, ч. 1 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк суму заборгованості за кредитним договором б/н від 27 квітня 2007 року в розмірі 3815 (три тисячі вісімсот п`ятнадцять) гривень 25 копійок.

В задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за процентами за користування кредитом, передбачених договором б/н від 27 квітня 2007 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк суму судового збору в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк, , рах. № НОМЕР_1 , МФО № 305299, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; поштова адреса: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 28 травня 2003 року Харківським РВ УМВС України в Харківській області, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 09 серпня 2019 року.

Суддя О.М. Пілюгіна