Справа № 541/2571/17
Номер провадження 2/541/498/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 серпня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання - Пащенко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу в порядку спрощеного провадження за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

22 листопада 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 24 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язувався в порядку та на умовах визначених договором погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У порушення умов Договору, Відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.09.2017 має заборгованість у сумі 47 939,94 грн. Зважаючи на вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 47 939,94 грн. та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати.

Крім того, згідно з листом № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 від АТ КБ «ПриватБанк», 21.0.5.2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» було перейменовано на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31.01.2018 - позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпро, 49094) заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.02.2012 в розмірі 45 180 грн. 90 коп. та судові витрати в сумі 1507 грн. 84 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2019 року заяву про перегляд заочного рішення відповідача ОСОБА_1 задоволено, а заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31.01.2018 - скасовано. Справу повторно призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

У встановлений судом строк, відповідач подав відзив на позовну заяву в якій заперечив позовні вимоги акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», вказавши, що вони невірно розраховані, окрім того прохав застосувати до позовних вимог строки позовної давності.

У встановлений судом строк, позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 травня 2019 року судом витребувано з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» докази.

В судове засідання представник АТ «ПриватБанк» не з`явився але направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання в якому прохав розгляд справи провести у його відсутність.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі з таких підстав.

Встановлено, що 24 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. (а.с.4).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається з наданих позивачем доказів між сторонами дійсно був укладений кредитний договір на підставі якого виникли зобов`язання. Факт виникнення кредитних правовідносин між сторонами, також визнається позивачем у відзиві та поясненнях. Відповідачем умови договору порушенно, обов`язок по поверненню отриманого кредиту виконувався не належним чином, а тому вимоги позивача в цілому є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем подано до суду відзив в якому ним було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Позовна давність відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Оскільки, за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

З виписки по рахунку, витребуваної у позивача, вбачається, що невиконання відповідачем обов`язку по сплаті чергового місячного платежу було допущено ще в травні 2012 року, внаслідок чого відповідачу 31.05.2012 року почали нараховуватися штрафні санкції.

Разом з тим, вбачається, що відповідач продовжив вчиняти дії на визнання боргу, а саме сплачувати заборгованість за кредитом, тобто вчинив дії внаслідок яких перебіг строку позовної давності перервався.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вчинення боржником дій щодо виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії вчинено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові №401/6656/12-ц від 08.11.2017.

Згідно розрахунку, останній платіж по картці був здійснений 01.02.2015 року (а.с.5 зворот).

Проте, з виписки по рахунку вбачається, що даний платіж був утриманий банком автоматично, тобто фактично без волевиявлення відповідача, а тому він не може вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності.

Останнє внесення коштів самим відповідачем на виконання умов договору було здійснено 22.09.2014 року.

З вимогою про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до суду 22.11.2017 року.

З встановлених судом обставин, вбачається, що позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності.

У відповідності до ч.1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13; 62; 81; 141; 258; 264; 265;352 ЦПК України; -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський