Справа № 204/3782/19
Провадження № 2-о/204/73/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

за участю представника заявника адвоката Татарко О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Чечелівський відділ обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті останнього, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви, заявник вказала на те, що між заявником та ОСОБА_2 було укладено шлюб. В подальшому заявник та ОСОБА_2 сумісно мешкали за адресою: АДРЕСА_1 , де були зареєстровані. З початком проведення Антитерористичної операції на сході України у 2015 році заявник та ОСОБА_2 були вимушені переїхати до м. Дніпра, де були взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи та почали фактично мешкати за адресою: АДРЕСА_2 . На початку травня 2016 року заявник та ОСОБА_2 знаходились за місцем реєстрації, де останній ІНФОРМАЦІЯ_4 року раптово помер. Отримавши свідоцтво про смерть чоловіка, заявник звернулась до Чечелівського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області для оформлення пенсії по втраті годувальника. Однак заявниці було відмовлено та вказано, що необхідним є надання довідки про сумісне проживання з годувальником на момент його смерті. Заявнику видано зазначену довідку представниками окупаційної адміністрації м. Єнакієве. Враховуючи, що документи з окупованих територій не мають юридичної сили на території України, заявник вимушена звернутись до суду.

У судовому засіданні заявник підтримала заяву та просила її задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що у 2014 році почались бойові дії, вона з її чоловіком переїхали у 2015 році до сестри у м. Дніпро та отримали довідку про визнання їх тимчасово переміщеними особами, у 2016 році повернулись до м. Єнакієве, де згодом чоловік помер. Після цього, ОСОБА_1 повернулась проживати до м. Дніпро. Через деякий проміжок часу, заявник звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, проте їй було відмовлено, однак письмової відмови у видачі пенсії надано не було.

У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, які зазначені у заяві.

Представник заінтересованої особи - Чечелівського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. 15.07.2019 року від заінтересованої особи надійшли письмові пояснення на заяву, згідно яких зазначено, що заявник має право за бажанням перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, проте має надати докази спільного проживання з померлим та перебування у нього на утриманні та у разі неможливості отримати необхідні документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється в судовому провадженні.

Вислухавши заявника, представника заявника, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому, в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що 19 червня 1965 року Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (арк.с.10).

Відповідно до довідки від 19.03.2015 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичним місцем проживання зазначено адресу: АДРЕСА_2 . Датою закінчення довідки вказано 19.09.2015 року (арк.с.7).

Згідно довідки від 16.12.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичним місцем проживання зазначено адресу: АДРЕСА_2 . Датою закінчення довідки вказано 15.06.2016 року (арк.с.9).

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що заявник та ОСОБА_2 фактично проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 з 19.03.2015 року (дата взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ) по 19.09.2015 року (дата закінчення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ).

Як вбачається з довідки від 27.02.2019 року, виданої КП «Жилищно-ремонтное управление №2» ДНР, за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований та проживав разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Проте, із зазначеної довідки не вбачається, у який саме період ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом за вказаною адресою (арк.с.12).

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Єнакієвським МВ УМВС України у Донецькій області, міститься відмітка про реєстрацію ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , датована 03.06.1974 р.(арк.с.8). Така ж сама відмітка про реєстрацію міститься у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 - ОСОБА_1 (арк.с.5).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1297, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 76 років, місцем смерті зазначено м. Єнакієве, Донецька область (арк.с.19).

Проте, заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження того факту, що саме на момент смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) заявниця проживала разом з останнім за адресою: АДРЕСА_1 , чим не було виконано вимоги ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Після смерті чоловіка заявник 11.03.2019 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Чечелівським відділом обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заявнику надано роз`яснення, що для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника необхідно надати документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий відповідно із вимогами чинного законодавства. Одночасно роз`яснено, що місто Єнакієве віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (арк.с.20).

На підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 зазначив, що заявник є його матір`ю, а померлий - батьком. Зазначив, що батько жив з матір`ю постійно до останніх його хвилин. У 2015 році вони його привозили жити до м.Дніпро, потім, він заходів повернутися до дому, а коли привезли його до дому, через місяць батька не стало.

Свідок ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні зазначила, що є подругою заявниці. У зв`язку військовими діями заявник та її чоловік переїхали у 2015 році до м. Дніпро. Потім, разом повернулись у м. Єнакієво, де чоловік заявника помер, похоронами займалась його дружина.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказав на те, що він є другом заявника. Останній знає, що заявник разом з чоловіком проживали у м. Єнакієве, потім під час війни переїхали до м. Дніпро та через деякий час повернулись до м. Єнакієве, де ОСОБА_2 згодом помер.

Проте, суд ставить під сумнів достовірність фактів, повідомлених зазначеними свідками, оскільки їх показання об`єктивно не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не ґрунтуються на вимогах закону; докази, надані заявником не можуть бути прийняті судом за достовірні, тобто, як такі, які достовірно свідчать про смерть особи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст12,13,81,293 ЦПК України, ст.ст. 1,9,18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Чечелівський відділ обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В.Токар