ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 643/17428/18

провадження № 22-ц/818/2757/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Коваленко І.П., Сащенка І.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Голова Житлового кооперативу «Світоч» Тарапата ОСОБА_2 ,

відповідач Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року в складі судді Сугачової О.О.,

у с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до голови Житлового кооперативу «Світоч» ОСОБА_5 , Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі КП «ХМБТІ»), третя особа - ОСОБА_3 , та просила визнати факт, що інформація, яка міститься в довідці ЖБК «Свєточ» від 15 червня 1992 року № 219, не відповідає дійсності; визнати дії КП «ХМБТІ» щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_6 незаконними; визнати реєстраційне посвідчення КП «ХМБТІ» від 28 липня 1992 року № 56977 недійсним.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Київського районного народного суду м. Харкова від 28 січня 1988 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 здійснили обмін житлом та вселилися в квартиру АДРЕСА_1 . На вказане житлове приміщення ЖБК «Свєточ» на ім`я ОСОБА_6 видав ордер № 39, зазначивши склад її родини: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 06 березня 1990 року прийнято Закон «Про власність СРСР», який набрав чинності з 01 липня 1990 року, відповідно до якого члени ЖБК, ЖК та інших кооперативів набувають право власності на квартиру після того, як сплатять пай в повному обсязі. Дане положення розповсюджувалось на правовідносини, як до, так і після 01 липня 1990 року. Попередня власниця квартири ОСОБА_9 сплатила пайовий внесок за вказане житло в розмірі 6336,61 руб. 01 жовтня 1987 року, тобто до здійсненого обміну. Грошові кошти, сплачені за житло були спільною сумісною власністю родини ОСОБА_9 , а отже у неї та членів її сім`ї при обміні виникло право спільної сумісної власності на цю квартиру. Вважає, що вона та членами її родини набули право власності на квартиру в рівних частках. Однак, ОСОБА_6 на підставі довідки ЖБК «Свєточ» від 15 червня 1992 року № 219 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 лише на себе. Зазначає, що вказана довідка порушує її права та права членів її родини, оскільки вони набули право власності на цю квартиру ще при обміні квартирами. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. За життя померла заповіла квартиру АДРЕСА_1 своєму ОСОБА_3 , який не допомагав їй за життя та не приймав участі у її похованні. Вважають, що ОСОБА_6 могла розпоряджатися лише 1/4 частиною спірного житла та не могла сплатити пай за вказану кооперативну квартиру, оскільки пай був сплачений 01 жовтня 1987 року ОСОБА_9 , яка була членом та пайщиком ЖБК «Свєточ».

15 січня 2019 року голова ЖК «Світоч» ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги.

Відзив мотивовано тим, що на підставі рішення Київського районного народного суду м. Харкова від 28 січня 1988 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 здійснили обмін квартирами. З 01 квітня 1988 року ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. За життя заяву про прийняття її в члени ЖБК «Свєточ» не надавала, отже членські взноси та пай за цю квартиру не сплачувала.

30 січня 2019 року КП «ХМБТІ» подало відзив на позовну заяву, в якому просило в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що на момент оформлення реєстраційного посвідчення від 28 липня 1992 року № 56977 діяв Закон України від 07 лютого 1991 року «Про власність». Згідно з довідкою ЖБК «Свєточ» від 15 червня 1992 року № 219 ОСОБА_6 повністю виплатила пайовий внесок в сумі 6335 руб. 61 коп., тому з урахуванням вимог Закону України від 07 лютого 1991 року «Про власність» набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Реєстрація права власності ОСОБА_6 на спірне житло була здійснена КП «ХМБТІ» відповідно до вимог Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція), згідно з якою реєстрація провадилась на підставі документів, що встановлювали право власності (правовстановлюючих документів). Зазначає, що вимоги щодо визнання недійсним довідки ЖБК «Свєточ» від 15 червня 1992 року № 219 та реєстраційного посвідчення від 28 липня 1992 року № 56977, виданих на ім`я ОСОБА_6 , були предметом судового розгляд. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року, по справі № 643/18428/13-ц відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ЖК «Світоч», КП «ХМБТІ», Харківської міської ради про визнання довідки ЖБК «Свєточ» від 15 червня 1992 року № 219 недійсною, визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення КП «ХМБТІ» від 28 липня 1992 року № 56977, визнання внесення пайового внеску, визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , визнання частково недійсним заповіту. Вказане судове рішення залишено без змін судами вищих інстанцій, а отже обставини, встановлені судом під час розгляду цієї справи, не потребують доказування.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року позов задоволено частково. Визнано факт, що інформація, яка зазначена у довідці ЖБК «Свєточ» від 15 червня 1992 року № 219, не відповідає дійсності. Визнано реєстраційне посвідчення від 28 липня 1992 року за реєстровим № 56977 щодо запису в реєстрову книгу ХМБТІ недійсним. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 отримана шляхом обміну житлом на підставі рішення Київського районного народного суду м. Харкова від 28 січня 1988 року. Пайовий внесок на спірну квартиру був сплачений ОСОБА_9 за спільні гроші її родини ще до обміну квартирами, а саме 01 жовтня 1987 року. ОСОБА_6 пайових внесків не сплачувала та не могла сплатити, оскільки не була членом ЖБК «Свєточ», а отже не могла бути одноосібною власницею квартири АДРЕСА_1 . Оскільки вказана довідка містить неправдиву інформацію суд першої інстанції вважав, що реєстраційне посвідчення також підлягає визнанню недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині суд першої інстанції виходив із того, що діюче законодавство на той час не регулювало правовідносин саме з реєстрації права власності на квартири. КП «ХМБТІ» здійснювало реєстрацію права власності на квартири за аналогією відповідно до Інструкції, згідно з положеннями якої реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів).

В квітні 2019 року ОСОБА_4 представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова 29 вересня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ЖК «Світоч», КП «ХМБТІ», Харківської міської ради про визнання довідки недійсною, визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення, визнання внесення пайового внеску, визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , визнання частково недійсним заповіту. Вказане рішення Московського районного суду м. Харкова залишено без змін судами вищих інстанцій, а отже обставини щодо видачі довідки та реєстраційного посвідчення не потребують доказування. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано.

10 червня 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем доказів, яким дана належна оцінка. Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського районного народного суду м. Харкова від 28 січня 1988 року було зобов`язано Бюро по обміну жилими приміщеннями Харківського міськвиконкому видати обмінні ордери на ім`я:

- ОСОБА_6 - на 3-х кімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_2 з включенням в ордер невістки ОСОБА_10 , племінниці ОСОБА_1 , сина племінниці ОСОБА_8 (на той час неповнолітнього);

- ОСОБА_9 - на 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 з включенням в ордер дочки ОСОБА_11 ;

- ОСОБА_12 - на 2 - кімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

26 січня 1988 року на ім`я ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 виданий обмінний ордер № 39 з включенням до нього родичів особи, якій видано ордер: ОСОБА_7 - невістка, ОСОБА_1 -племінниця, ОСОБА_8 - син племінниці.

На підставі обмінного ордеру № 39 на спірну квартиру, ОСОБА_6 - наймач, та її сім`я: ОСОБА_7 - невістка, ОСОБА_1 - племінниця, ОСОБА_8 - син племінниці, вселились в отримане по обміну житлове приміщення.

Згідно з довідкою ЖБК № 292 "Свєточ" від 15 червня 1992 року № 219 ОСОБА_6 є володільцем (пайщиком) 3 - кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Позика в Стройбанку виплачена повністю на 01 вересня 1988 року. Пай складає 6335-61 руб.

Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого КП «ХМБТІ» 28 липня 1992 року за № 56977, кооперативна квартира АДРЕСА_1 ЖБК "Свєточ" зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі довідки ЖБК «Свєточ» від 15 червня 1992 року № 219.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, згідно з яким належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3 .

Заповіт посвідчено 05 вересня 2007 року державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстровим № 8-787.

Позов обґрунтовано тим, що інформація, яка міститься в довідці ЖБК «Свєточ» від 15 червня 1992 року № 219, є недостовірною, а реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недійсною.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент виникнення спірних відносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно з статтею 19-1 Закону України «Про кооперацію» (в редакції Закону України від 04 червня 2009 року №1448-VI) член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Згідно з статтею 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру. Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України у справі № 6-138цс13

В пункті 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» надано роз`яснення, що за змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із копій розрахункових карток по сплаті пайового внеску з 1976 по 1987 роки вбачається, що пайовий внесок сплачений 01 жовтня 1987 року саме ОСОБА_9 в повному обсязі у розмірі 6336,61 руб. Жодних даних про те, що якісь платежі виплачувались членами сім`ї ОСОБА_9 вказані картки не містять.

В довідці ЖК «Світоч» від 13 грудня 2013 року № 127 вказано, що пай за квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 2 730 руб. та суди в Стробанку Союзу 3 606 руб. були виплачені до жовтня 1987 року (а. с. 7-9).

Доказів того, що ОСОБА_9 виплатила пайовий внесок за квартиру за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, позивачем не надано.

Як на підтвердження доводів про те, що квартиру АДРЕСА_1 належала ОСОБА_9 та її сім`ї ОСОБА_13 на праві спільної сумісної власності позивачка посилається на довідку ЖК «Світоч» від 28 листопада 2018 року № 75 за підписом голови ОСОБА_5 .

Відповідно до вказаної довідки квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_9 її сім`ї ОСОБА_13 , пай за цю квартиру в сумі 2 730 руб. та суда в Страйбанку Союзу в сумі 3 606 руб. були виплачені в повному обсязі 01 жовтня 1987 року членом ЖБК «Свєточ» ОСОБА_9 за спільні кошти її сім`ї ОСОБА_13 до обміну квартирами, згідно з облікової картки ОСОБА_9 .

До апеляційної скарги ОСОБА_3 додав довідку ЖК «Світоч» від 07 березня 2019 року за підписом голови ОСОБА_5 про те, що довідка від 28 листопада 2018 року № 75 з указаним в ній текстом не видавалась.

Разом з тим, рішенням Московським районним судом м. Харкова від 29 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року, по справі № 643/18428/13-ц відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ЖК «Світоч», КП «ХМБТІ», Харківської міської ради про визнання довідки ЖБК «Свєточ» від 15 червня 1992 року № 219 недійсною, визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення ХМБТІ від 28 липня 1992 року № 56977, визнання внесення пайового внеску, визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_1 , визнання частково недійсним заповіту.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 не вносила за свого сина ОСОБА_8 частку пая. Позивачами, зокрема, ОСОБА_1 не надано доказів внесення вступного внеску і пая, відсутні докази подачі заяв про вступ до кооперативу.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як на підставу позову у справі № 643/18428/13-ц позивачі посилались на те, що в березні 1988 року від ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 була подана заява до ЖБК «Свєточ» щодо прийняття всіх до членів кооперативу. Крім того, кожним з ним, внесено пай в сумі 1 583, 90 руб. (за неповнолітнього на той час ОСОБА_14 вносила пай мати ОСОБА_1 ). Пай вносили на рахунок кооперативу в Стройбанку. А тому позивачі вважають себе власниками, кожний з них, по 1/4 частки спірної квартири.

В задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено у зв`язку з недоведеністю обставин.

З урахуванням викладеного, правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання факту недостовірної інформації в довідці, визнання реєстраційного посвідчення недійсним відсутні.

Відповідно до пунктів другого, третього частини першої статті 376 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову про визнання факту недостовірної інформації в довідці, визнання реєстраційного посвідчення недійсним, з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні дій КП «ХМБТІ» щодо реєстрації права власності на квартиру незаконними не оскаржувалося, тому в апеляційному порядку не переглядалось.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 961 грн. 80 коп., що документально підтверджено платіжним дорученням № 0.0..1 від 10 травня 2019 року (а. с. 139).

Пунктом дев`ятим частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» встановлено, що особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з 07 серпня 2018 року безстроково, що підтверджується Довідкою серії 12 ААА № 959178 до акту огляду медико соціальною експертною комісією (а. с. 13).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, сплачений ОСОБА_3 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 961 грн. 80 коп. підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2019 року скасувати в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до голови Житлового кооперативу «Світоч» ОСОБА_5 , Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», третя особа ОСОБА_3 , про визнання факту недостовірної інформації, що зазначена в довідці, визнання реєстраційного посвідчення недійсним відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 961 грн. 80 коп. (дев`ятсот шістдесят одна грн. 80 коп.) за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.П. Коваленко

І.С. Сащенко