Провадження 2/127/3701/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Шеремети А.О.

розглянувши в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

19.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Мотивував позов тим, що 30.09.2016 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальникові ОСОБА_2 . 41 459, 00 грн. на строк до 30.09.2017 року з нарахуванням відсотків 10% річних.

Зазначена сума коштів була отримана позичальником від позикодавця повністю під час оформлення договору.

Однак, відповідач позичені кошти у строк не повернув, від повернення суми боргу ухиляється, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 борг станом на 29.08.2019 року в загальній сумі 60 832, 90 грн., що складається з: суми основного боргу 41 459, 00 грн., 3% річних 2 378, 50 грн., інфляційних збитків 9 067, 08 грн., відсотків за користування грошовими коштами - 7 928, 32 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шиманський В.М. позовні вимоги підтримав відповідно до обставин, викладених у позові. Просив стягнути з відповідача на користь позивача суму позики, 3% річних, відсотки за договором, інфляційні 60 832, 90 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що із позивачем вони давно знайомі. Гроші позичив 30.09.2016 року на лікування, однак, не повернув у зв`язку з тяжким матеріальним становищем. Погоджується із розрахунком складових боргу крім розрахунку інфляційних. Зазначив, що при розрахунку інфляційних позивачем неправильно застосовано коефіцієнт, тому інфляційні з 01.10.2017 року по 29.08.2019 року складають 6 753, 28 грн., а не 9 067, 08 грн.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 30.09.2016 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений договір позики на суму 41 459, 00 гривень, що еквівалентно 1600 доларам США станом на 30.09.2016 року, на строк до 30.09.2017 року зі сплатою 10 % річних.

Грошові кошти відповідач отримав повністю під час оформлення цього договору, про що вказано в тексті договору.

На підтвердження укладення договору позики і передачі грошей позичальник ОСОБА_2 власноруч розписався у договорі, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні та приєднаний до матеріалів справи (а.с. 16).

Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України.

Позикодавець ОСОБА_1 виконав умови договору позики від 30.09.2016 року та передав грошові кошти в сумі 41 459, 00 грн. позичальнику ОСОБА_2 , який, в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк, зазначений в договорі до 30.09.2017 року борг з врахуванням відсотків не повернув.

Правовідносини, що виникли між сторонами із договору позики, є зобов`язальними, і регулюються нормами глав 47, 48, 51, 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 29.08.2019 року заборгованість відповідача за договором позики від 30.09.2016 року становить 60 832, 90 грн. Дана сума розрахована за період з 01.10.2017 року до 29.08.2019 року і складається з: суми основного боргу 41 459, 00 грн., 3% річних 2 378, 50 грн., інфляційних збитків 9 067, 08 грн., відсотків за користування грошовими коштами - 7 928, 32 грн

Відповідач ОСОБА_2 не погодився із розрахунком інфляційних і надав свій розрахунок (а.с. 25), згідно з яким інфляційні за період з 01.10.2017 року по 29.08.2019 року складають 6 753, 28 грн., надавши офіційно визначені дані щодо індексу інфляції за вказаний період.

Перевіривши розрахунки сторін, суд вважає, що відповідачем вірно, із застосуванням офіційно опублікованих індексів інфляції з жовтня 2017 року по серпень 2019 року нараховано інфляційні збитки на суму боргу 41 459 грн. в сумі 6 753, 28 грн., тому позов підлягає частковому задоволенню.

Сторонами підтверджено, що станом на день ухвалення судом рішення, сума позики повернута не була. Оригінал договору позики від 30.09.2016 року оглянутий в судовому засіданні в присутності учасників справи та приєднаний до матеріалів справи (а.с. 16).

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 30.09.2016 року, що виникла станом на 29.08.2019 року в сумі 58 519,10 грн. і складається з: суми основного боргу 41 459, 00 грн., 3% річних 2 378, 50 грн., інфляційних збитків 6 753, 28 грн., відсотків за користування грошовими коштами - 7 928, 32 грн.

При подачі до суду даного позову позивач сплатив судовий збір в сумі 768, 40 грн., про що надав квитанцію від 17.09.2019 року (а.с. 1).

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (96%) в сумі 737, 66 грн. (58 519,10?100?60 832,90=96%; 768,40?96%= 737,66 грн.)

Керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , заборгованість за договором позики від 30.09.2016 року в сумі 58519,10 грн., а також судові витрати в сумі 737,66 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 16 грудня 2019 року.

Суддя: