КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/9783/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу, як батька, з актового запису,

В С Т А Н О В И В :

23 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила, виключити відомості про ОСОБА_2 , як батька дитини - ОСОБА_3 ,із актового запису №408 від 08 лютого 2011 року,виданого Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 .

За час спільного сімейного поживання у сторін склалися обставини, що призвели до неможливості подальшого спільного проживання.

Позивач вказує, що від часу реєстрації шлюбу вони постійно проживали в кв. АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач є громадянином Російської Федерації, позивач була вимушена зареєструвати його місце проживання в квартирі, щоб він зміг отримати посвідку на проживання на території України.

17 листопада 2012 року відповідач отримав посвідку на постійне проживання на території України. Після отримання документу, як вказує позивач, між ними розпочались непорозуміння в сімейному житті, почався розлад у стосунках, непорозуміння один до одного, що призвело до виникнення з цього приводу постійних сварок.

Спільне життя не склалось через різні погляди на життя, вони перестали вести спільне господарство, він виїхав з квартири і не сказав нової адреси.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач вказує, що відповідач повідомив, що син йому не потрібен і він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .

25 червня 2016 року він написав заву, яка засвідчена 25 червня 2016 року нотаріусом, про те, що відмовляється від свого сина.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року відповідача було позбавлено батьківських прав відносно сина.

Позивач зазначає, що на даний час зв`язок із відповідачем відсутній, він не спілкується навіть в телефонному режимі, не виявляє бажання спілкуватися з своїм сином, відповідач жодного разу не поздоровив сина з днем народження, як батько він зник з життя дитини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки законами України не передбачено виключення запису про батька дитини з актового запису про народження у разі відмови біологічного батька від дитини, у разі позбавлення його батьківських прав, при наявності кровного споріднення між батьком, і дитиною.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його постановленні.

Просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 13 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року ( а.с. 8 ).

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12 вересня 2017 року ( а.с. 6 ).

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначено ОСОБА_2 ( там же ).

25 липня 2016 року нотаріус нотаріального округу міського округу м. Воронеж Воронежської області засвідчив справжність підпису ОСОБА_2 в заяві, в якій він відмовляється від свого сина - ОСОБА_3 ( а.с. 7 ).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2017 року ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 ( а.с. 9 ).

При цьому, будь-яких доказів у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України про те, що ОСОБА_2 не є біологічним батьком ОСОБА_3 матеріали справи не містять і таких не надав апелянт.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевий суд вірно прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки законами України не передбачено виключення запису про батька дитини з актового запису про народження у разі відмови біологічного батька від дитини, позбавлення його батьківських прав, при наявності кровного споріднення між батьком, і дитиною.

Крім цього, відповідно до положень ч. 2 ст. 138 СК України вимога матері про виключення запису про її чоловіка, як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, чого судом не встановлено і про це не заявляла позивач.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 122, 138 СК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні позову за його необґрунтованості.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 138 СК України, ст.ст. 76, 81 ЦПК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що апелянт не бажає, щоб відповідач фігурував не тільки в житті дитини, а також і в актовому записі про її народження, зв`язок з відповідачем відсутній, відповідач зник з життя дитини, на думку апеляційного суду та з огляду на вказане, не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу, як батька,з актового запису - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко