Ухвала

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 473/1564/19

провадження № 61-14126ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 11 476 грн та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, в задоволені позовних вимог

ОСОБА_1 відмовлено.

22 липня 2019 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення попередніх судів, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Ціна позову у справі № 473/1564/19 становить 61 476 грн, тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2019 року (1921 грн х 100 = 192 100 грн, згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

Таким чином справа № 473/1564/19 є малозначною в силу вимог закону

(пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення справи до відповідної категорії.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Віднесення справи № 473/1564/19 до категорії малозначних було передбачуваним, зважаючи як на вказані положення закону так і на зазначення про це в ухвалі суду першої інстанції від 11 квітня 2019 року про відкриття провадження у справі.

ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи № 473/1564/19.

Суди першої та апеляційної інстанцій мали повну юрисдикцію при вирішенні справи ОСОБА_1 .

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року в справі «Азюковська проти України» вказав, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, а справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

ОСОБА_1 не зазначено, а судом не встановлено правових підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі № 473/1564/19.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа № 473/1564/19 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію; застосування критерію малозначності справи було передбачуваним; наявність обставин зазначених в пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено, а судом не встановлено, тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2019 року у цивільній справі № 473/1564/19.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович