У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

Справа № 126/2744/19

Провадження № 2/126/1178/2019

"13" грудня 2019 р. м. Бершадь

Суддя Бершадського районного суду Вінницької області Рудь О. Г.

перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна в натурі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна в натурі.

Ознайомившись із змістом позовної заяви та проаналізувавши додані до неї додатки, вважаю, що така підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

В позовній заяві не дотримані в повному обсязі вимоги ст. 175 ЦПК України.

Так, позивачем не вказано місце проживання чи перебування відповідача, а лише вказана адреса нежитлового приміщення перукарні, яка є об`єктом даного позову. Крім того, до позову не додано документів, що посвідчують особу позивача та особу відповідача (реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Також, в позовній заяві, щодо вимог про поділ спільно нажитого майна подружжя не чітко викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суддя звертає увагу на те, що від змісту позовної заяви залежить позиція відповідача, який як і позивач має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Проте, позивачем у прохальній частині позовної заяви не чітко сформульовані позовні вимоги в частині визнання особистою приватною власністю в натурі 1/2 частки нерухомого майна.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності це закріплена за власником можливість у межах, що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном за своїм розсудом й у своєму інтересі. Стаття 319 ЦК України встановлює загальні правила та межі здійснення права власності.

Спільна часткова власність це власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності (ст. 356 ЦК України). Спільною частковою власністю має вважатися власність двох чи більше співвласників, частка кожного з яких у праві власності є завідомо визначеною в конкретній величині. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК спільною сумісною власністю є та спільна власність двох чи більше осіб, у яких завідомо не визначені частки кожної з них. Отже, праву спільної сумісної власності, як і праву спільної часткової власності притаманні такі риси як множинність її суб`єктів (співвласників) та єдність її об`єкта. Так, ч. 3 ст. 368 передбачає презумпцію дії режиму спільної сумісної власності щодо майна подружжя, набутого ним за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові засади спільної сумісної власності подружжя визначаються статтями 60-74 нового Сімейного кодексу України. Спільною сумісною власністю, відповідно до ч. 4 ст. 368, також є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

В позовній заяві, що стосується вище вказаних позовних вимог (з врахування особливостей предмету та підстав позову) не зазначені докази, які б підтверджували відповідні обставини (документи, які підтверджують, правовий режим майна, (а саме, перукарні), тобто як воно було набуте.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Пленум Верховного Суду України в п.п.22-24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснив судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Зокрема, заявляючи вимоги про поділ спільно нажитого майна позивачка не вказала у відповідності до чинного законодавства обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, (або про відсутність іншого майна), не зазначила джерело і час його придбання спільно нажитого майна.

Позивачкою не зазначено у позовній заяві обставини отримання спільних доходів та здійснення спільної праці, внаслідок чого придбано майно за спільні кошти, на що посилається позивач в обґрунтуванні своїх позовних вимог, та відсутні докази, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмові докази подають в оригіналі або в належним чином посвідченій копії. Позивач, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), має зазначити наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Позивач підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Вказана вимога позивачем не виконана, оскільки до позовної заяви додані документи, які належним чином не посвідчені та не зазначено де знаходяться оригінали даних доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні до суду заяви по суті справи, зокрема позовної заяви в новій редакції, або її уточнення чи доповнення, з виправленням недоліків, про які зазначено в даній ухвалі суду, та наданні всіх доказів, які підтверджують обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175, 185, 257, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна в натурі- залишити без руху.

Запропонувати позивачу, ОСОБА_1 , привести позов у відповідність до вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України, виправити недоліки позову, які зазначено в мотивувальній частині даної ухвали, протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява у відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. Г. Рудь