ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6156/19 Справа № 205/7851/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 22 грудня 2010 року, звернулася до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з 26.07.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від якого народила двох дітей, Єрмакова Даниїла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час подружнього життя, на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2004 року для їх сім`ї була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 45,2 кв. метри, житлова площа 27,2 кв. метри. Право власності на квартиру зареєстровано за батьком її чоловіка ОСОБА_1 .

Вона разом з сином та чоловіком у серпні 2004 року переїхала до цієї квартири, донька з самого народження проживає там. Відповідач в спірній квартирі ніколи не проживав.

Позивач неодноразово просила зареєструвати її та дітей в спірній квартирі, але отримувала відмову з посиланням на те, що реєстрація в квартирі ще трьох осіб потягне за собою матеріальні труднощі в їх сім`ї, але обіцяв це зробити пізніше.

У грудні 2017 року вони з чоловіком припинили шлюбні відносини, власник квартири остаточно відмовив їй у реєстрації та заявив, що не дозволить їй та дітям проживати в квартирі через те, що вони не мають жодних підстав на це.

Позивач вважає, що відповідач користуючись тим, що вона з дітьми в квартирі не зареєстрована, не визнає її право на житло та має намір перешкоджати користуванню квартирою в майбутньому, не дивлячись на їх законне право претендувати на житло.

Позивач також вважає, що її чоловік ОСОБА_5 є членом сім`ї власника житла, відповідача ОСОБА_1 , а вона є членом сім`ї власника як дружина його сина та мати двох спільних дітей.

У зв`язку з неправомірними діями відповідача, що полягають у відмові визнати за нею право на житло, вона на протязі всього подружнього життя позбавлена права знятися з реєстрації за своїх попереднім місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 та зареєструватися за місцем фактичного проживання разом з сім`єю /а.с. 2-8/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі. Визнано право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , за ОСОБА_2 та неповнолітніми ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 жовтня 2003 року та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 112-116/.

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що позивач не надала жодного доказу існування спору та конфліктних відносин, що він, як власник житла, має право самостійно визначати порядок користування житлом, що з його сторони та сторони сина не існує будь-яких перешкод у користуванні позивачкою житлом, а тому вважає висновки суду помилковими /а.с. 127-131/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, рішення суду скасувати, ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 26.07.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від якого подружжя має двох дітей, Єрмакова Даниїла 24 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 23, 24, 25/.

Квартира АДРЕСА_1 , належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 червня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М., що підтверджується витягом з відомостей про об`єкт нерухомого майна /а.с. 21-22/.

Сторони не заперечують, що позивач разом з чоловіком та сином Даниїлом ІНФОРМАЦІЯ_5 вселилися в спірну квартиру, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася донька ОСОБА_7 .

Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_2 , вона з 06 вересня 2003 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 а. АДРЕСА_3 . 16/, діти постійної реєстрації не мають /а.с. 27/.

Батько дітей ОСОБА_5 з 08 жовтня 2004 року зареєстрований у спірній квартирі /а.с. 31/.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав та пояснив, що у них відсутній спір щодо користування квартирою, також відповідач та його син не чинять будь-яких перешкод у користуванні квартирою. Позивачка з дітьми проживає в спірній квартирі, у неї є вільний доступ до квартири. З позову ОСОБА_2 вбачається, що у неї є тільки бажання та наміри претендувати на житло. Також позивачка обмежила доступ для відповідача - власника квартири, до квартири, але він ніяких позовів не заявляв.

За таких обставин, колегія суддів вважає, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 64 ЖК України член сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обв`язки, як наймач та члени сім`ї.

Таким чином, право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Вирішуючи спір про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Вказана правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України,із змінами , внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Судом встановлено, що власником квартири квартири є ОСОБА_1 , відповідач по справі.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права користування спірною квартирою позивачка посилається на те, що її чоловік ОСОБА_5 є членом сім`ї власника житла, відповідача ОСОБА_1 , а вона є членом сім`ї власника як дружина його сина та мати двох спільних дітей, але з такими доводами погодитися не можна, так як, відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Сторони не заперечують той факт, що власник квартири в спірній квартирі ніколи не проживав, з чого можна зробити висновок, що спільне господарство з ними не вів. Те що відповідач є батьком чоловіка відповідачки, не дає підстав вважати саму позивачку та дітей членами сім`ї власника.

Відносно доводів позивачки, як підстави для задоволення позовних вимог, що у грудні 2017 року вони з чоловіком припинили шлюбні відносини, та власник квартири остаточно відмовив їй у реєстрації та заявив, що не дозволить їй та дітям проживати в квартирі через те, що вони не мають жодних підстав на це, що відповідач користуючись тим, що вона з дітьми в квартирі не зареєстрована, не визнають її право на житло та має намір перешкоджати користуванню квартирою в майбутньому, не дивлячись на їх законне право претендувати на житло, то з ними також не можна погодитися, бо вони є припущенням позивача на майбутнє, а вирішення питання щодо користування квартирою з майбутньою реєстрацією позивачки та дітей, вирішується тільки власником квартири.

Щодо посилань позивачки на те, що їх діти Єрмаков Даниїл 24 жовтня 2003 року та ОСОБА_8 22 грудня ІНФОРМАЦІЯ_6 , то відповідно до п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру" у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Як вбачається з матеріалів справи, і мати і батько дітей мають постійну реєстрацію, а тому можуть вирішити питання реєстрації дітей шляхом передбаченим чинним законодавством.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров