Справа № 203/2738/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

представника відповідачки - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого позивачкою зазначено, що вона є власником 41/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . У вказаному домоволодінні з жовтня 2013 року по серпень 2017 року проживали виключно відповідачі, які вселились та були зареєстровані за цією адресою за згодою попереднього власника. В подальшому відповідачі за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.03.2017 року були виселені з будинку та 01.08.2017 року виїхали з нього. За весь період проживання в домоволодінні відповідачі кошти за спожиті комунальні послуги сплачували періодично та не в повному обсязі. Внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 12570 грн. 16 коп., яка включає в себе заборгованість за спожитий газ в сумі 8978 грн. 30 коп., за спожиту воду в сумі 800 грн., за спожиту електроенергію в сумі 2791 грн. 86 коп. Через наявну заборгованість постачальниками було припинено надання комунальних послуг. Тому, як єдиний власник, вона була вимушена сплатити цю заборгованість за спожиті відповідачами комунальні послуги. В зв`язку з цим, посилаючись на те, що відповідачі відмовляються відшкодувати вартість сплачених нею послуг, позивачка просила стягнути з відповідачів 12570 грн. 16 коп.

Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з відповідачів на її користь 10333 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за спожитий газ в сумі 7156 грн. 25 коп., за спожиту воду в сумі 385 грн. 29 коп., за спожиту електроенергію в сумі 2791 грн. 86 коп.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі та представник відповідачки ОСОБА_5 під час розгляду справи заперечували проти позову та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилались на те, що правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Жодних договорів на підтвердження надання позивачці або відповідачам послуг, заборгованість по яким просить стягнути позивачка, останньою не надано. В повідомленнях про наявність заборгованості вказано попереднього власника ОСОБА_6 . Особові рахунки позивачкою на себе не переоформлено. Застережень щодо розподілу заборгованості за комунальні платежі в договорі купівлі-продажу не вказано. В домоволодінні з 09.07.2015 року по 20.05.2016 року згідно домової книги проживала ОСОБА_7 та протягом всього часу, за який утворилась заборгованість проживав ОСОБА_6 . Однак, позивачка стягує заборгованість лише з відповідачів, а не з усіх чотирьох мешканців домоволодіння. Також вважали, що компенсація сплачених позивачкою коштів за комунальні послуги до моменту укладання договору купівлі-продажу повинно вирішуватись виключно між нею та колишнім власником ОСОБА_6 .

Заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_6 на праві власності належали 41/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка за договором купівлі-продажу від 27.08.2016 року була відчужена ним на користь ОСОБА_1

В 2013 році за згодою ОСОБА_6 в домоволодіння вселились відповідачі.

З дозволу ОСОБА_6 03.02.2014 року в домоволодінні був зареєстрований ОСОБА_4 , а 23.09.2014 року ОСОБА_5

17.08.2016 року в квартирі за згоди власника ОСОБА_6 було зареєстрована донька відповідачів ОСОБА_8 .

Згідно рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.03.2017 року (цивільна справа №203/4407/156-ц) відповідачі були виселені з зазначеного вище домоволодіння за відповідним позовом його нового власника - позивачки ОСОБА_1 .

З наданих позивачкою довідок вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 за період з 01.08.2015 року по 01.08.2017 року за послуги газопостачання обліковувалась заборгованість в сумі 7156 грн. 25 коп., за водопостачання та водовідведення за період з 01.12.2016 року по 01.08.2017 року в сумі 385 грн. 29 коп., за спожиту електричну енергію за період з 01.08.2015 року по 01.02.2017 року в сумі 2791 грн. 86 коп.

Посилаючись на те, що у вказаний період в домоволодінні проживали виключно відповідачі, які оплату за спожиті послуги не здійснювали, а також на те, що вказану заборгованість внаслідок припинення надання послуг їх постачальниками, була вимушена сплатити вона, позивачка просила стягнути на її користь з відповідачів сплачені кошти в загальній сумі 10333 грн. 40 коп.

Згідно ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Частиною 1 ст.156 ЖК України встановлено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Відповідно до ст.160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ч.1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Нормами ст.ст.525,526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ст.ст.319,322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що до 27.08.2016 року власником 41/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 був ОСОБА_6 , на ім`я якого було відкрито особові рахунки постачальниками послуг з газопостачання; водопостачання та водовідведення; електропостачання.

З 27.08.2016 року право власності на зазначену вище частину домоволодіння набула позивачка. Проте, за період, за який заявлена до стягнення сплачена нею заборгованість, особові рахунки на себе вона не переоформлювала.

Будь-яких договорів найму ані ОСОБА_6 , ані позивачкою ОСОБА_1 з відповідачами у передбаченому законом порядку не укладалось. Питання щодо утримання майна та оплати комунальних послуг не погоджувалось.

При оформленні договору купівлі-продажу домоволодіння від 27.08.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 питання щодо розподілу існуючої заборгованості за житлово-комунальні послуги по домоволодінню останніми не вирішувалось.

Також суд враховує, що коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст.156 ЖК України).

Позивачка набула прав та обов`язків щодо утримання майна та оплати житлово-комунальних послуг перед їх постачальниками з моменту набуття права власності на це майно та не була зобов`язана оплачувати заборгованості за житлово-комунальні послуги попереднього власника.

Тому, в даному випадку, оплативши таку заборгованість за період до 27.08.2016 року, позивачка мала право на пред`явлення вимоги про відшкодування понесених витрат, за наявності передбачених законом підстав, до попереднього власника ОСОБА_6 , а після 27.08.2016 року - до відповідачів у справі.

Також суд враховує, що заявляючи вимогу про стягнення коштів до двох відповідачів, позивачка в прохальній частині позову не зазначила в якому порядку підлягають стягненню кошти - в солідарному або в певних частках з кожного з відповідачів.

В той час, як відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати покласти на останню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19,32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.64,156,158,160,162 ЖК України, ст.ст.319,322,525,526,810,811 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 серпня 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак