Єдиний унікальний номер 225/3902/19 Номер провадження 22-ц/804/3088/19

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

м. Бахмут

справа № 225/3902/19

провадження № 22-ц/804/3088/19

Донецькій апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Біляєвої О.М., Будулуци М.С.

за участю секретаря судового засідання Ситніка Д.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Військово-цивільна адміністрація міста Торецьк Донецької області,

розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну № 225/3902/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю,

за апеляційною скаргою Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області,

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року (суддя Нємиш Н.В.), ухваленого в приміщенні Дзержинського міського суду Донецької області, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В червні 2019 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що на підставі свідоцтва про право власності від 06 березня 2008 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 лютого 2018 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 , який більшу частину свого життя мешкав в ньому зі своєю дружиною. З 2010 року вона разом з подружжям Ледній проживала однією родиною. Під час сумісного проживання вони вели сумісне господарство, мали спільний бюджет та в силу своїх можливостей піклувались один про одного. Так як ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 були людьми похилого віку, вона допомагала їм вести господарство, підтримувала матеріально, приймала участь в утриманні спільного помешкання, забезпечувала медикаментами та продуктами харчування. Оскільки подружжя ОСОБА_4 не мали дітей, вона була єдиною людиною, яка завжди опікувалася за тіткою та її чоловіком, в наслідок чого для більшої зручності оселилась у квартирі АДРЕСА_1 , де і мешкає до теперішнього часу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і всі турботи по господарству вона повністю поклала на себе, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер і ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на все майно, що належало йому за життя на праві власності. До теперішнього часу за оформленням спадщини до нотаріальної контори, крім неї ніхто не звертався, але при поданні заяви про отримання спадщини їй було запропоновано підтвердити або родинні стосунки з померлим, або факт спільного проживання однією сім`єю не менше п`яти років на момент смерті спадкодавця. Встановлення зазначеного факту їй необхідно для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Торецьку Донецької області.

Просила суд встановити факт постійного сумісного проживання однією сім`єю її - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Торецьку Донецької області та ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Торецьку Донецької області, в період з 2010 року по день смерті останніх за адресою: АДРЕСА_2 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_5 Михайла Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю задоволено повністю: встановлено факт постійного сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Торецьку Донецької області та ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Торецьку Донецької області, в період з 2010 року по день смерті останніх за адресою: АДРЕСА_2 .

Судове рішення мотивоване тим, що в ході судового розгляду встановлено, що з позивач ОСОБА_1 проживала однією родиною з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з 2010 року по день їх смерті за адресою: АДРЕСА_3 , впродовж сумісного проживання вони мали єдиний бюджет, вели спільне господарство, разом вирішували усі проблеми, які виникли впродовж життя. Цей факт підтверджено наступними письмовими доказами: актом голови вуличного комітету від 03.10.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в період з 2010 року по день смерті останніх, вела з ними спільне господарство, піклувалась про них, надавала допомогу у веденні домогосподарства; копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, відповідно до яких позивачка вирішувала усі комунальні питання та іншими доказами. Факт проживання позивача ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в період з 2010 року по день смерті останніх, підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу неправдивих показань.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду представник відповідача, посилається на не згоду з рішенням суду, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження по справі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що факт спорідненості племінниці ОСОБА_1 з подружжям Ледній документально не підтверджено, лише базується на поясненнях свідків. В матеріалах справи існують розбіжності. Вважає, що факт спорідненості між позивачкою та родиною Ледній потребує ретельної перевірки .

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с.172 ).

Представник відповідача в судовому засідання доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивачки та її представника, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.13).

Згідно акту вуличного комітету від 03 жовтня 2018 року, підтверджено факт проживання племінниці ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , разом с нею та її чоловіком ОСОБА_2 , яка вела з ними сумісне господарство, ремонтувала квартиру, забезпечувала продуктами харчування з 2010 року по день смерті (а.с.14).

Відповідно до договору-замовлення від 13 липня 2017 року та 21 вересня 2018 року, квитанцій на ритуальні товари, ОСОБА_1 оплачувала поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.70-74).

Позивачкою надані квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15-41).

На підставі свідоцтва про право власності від 06 березня 2008 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 лютого 2018 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №57419533 від 04 вересня 2019 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Торецьку Донецької області не заводилась.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що проживала по сусідству з сім`єю ОСОБА_4 . Зазначила, що дітей у подружжя ОСОБА_4 не було. У ОСОБА_8 була молодша сестра та її дочка, які часто у них гостювали. ОСОБА_1 , яка є племінницею ОСОБА_3 , часто у них бувала, а згодом, коли вони почали хворіти, стала з ними проживати та здійснювала догляд спочатку за ОСОБА_3 , а потім за ОСОБА_2 . Вона допомагала їм по господарству, купувала продукти, займалась ремонтом та утриманням квартири. Крім того, ОСОБА_1 займалась організацією поховання, коли ОСОБА_3 та ОСОБА_2 померли. Також ОСОБА_6 зауважила, що бачила племінницю вдома у Ледній майже кожен день.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що знала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , добре з ними спілкувалась. Вона підтвердила той факт, що племінниця ОСОБА_3 ОСОБА_1 проживала разом з ними, вела спільне господарство, доглядала за ними. Коли вони померли, ОСОБА_1 займалась їх похованням.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з вимог їх доведеності.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як вбачається із матеріалів справи згідно свідоцтва про право власності від 06 березня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були власниками квартира АДРЕСА_1 , по ? частині кожний. (а.с.7).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 лютого 2018 року , ОСОБА_2 прийняв спадщину у вигляді ? частини квартира АДРЕСА_1 . (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання з ОСОБА_8 , суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин зазначені вищі норми права та не врахував, що встановлення цього факту не породжує для позивачки жодних юридичних наслідків.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до норм частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із частиною 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Разом з тим, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Аналогічні роз`яснення викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» де вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно інформаційних довідок із спадкового реєстру № 57419535 від 04.09.2019 року та № 57419533 від 04.092019 року, спадкові справи після смерті ОСОБА_9 не заводились. ( а.с.63,64)

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Разом з тим, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції, на вказані обставини уваги не звернув та не врахував зазначені положення закону, дійшовши помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника відповідача є обґрунтованими.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги,за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності (частина 3 статті 13 ЦПК України)

Враховуючи , що позивачка належними та допустимими доказами не доведена відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та не надала відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією родиною зі спадкоємцем є передчасними та задоволенню не підлягають.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1152,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області судові витрати пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді О.М.Біляєва

М.С.Будулуци

Повне судове рішення виготовлено 18 грудня 2019 року

Головуючий О.О.Тимченко