Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 211/2380/15-ц

провадження № 61-40994св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П., від 20 червня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» мотивована тим, що 29 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ВАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026, за умовами якого ОСОБА_4 отримала у кредит грошові кошти у розмірі 64 777,00 дол. США із сплатою 15% річних строком до 28 серпня 2018 року.

23 липня 2009 року між ВАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року, якою було збільшено ліміт кредиту до 68 711,11 дол. США та кінцевий термін погашення кредиту продовжено до 28 серпня 2023 року, інші умови договору залишено без змін.

На забезпечення виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року між ВАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 991/08-КЛ3/026 від 29 серпня 2008 року, предметом якого є належне їм на праві власності нерухоме майно - трикімнатна квартира, загальною площею 63,00 кв. м, житловою площею - 37,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов`язань за укладеним кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 30 березня 2015 року становила 126 035,17 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 2 963 468,09 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 66 551,11 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 1 564 817,85 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 46 527,23 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 1 093 995,91 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 942,28 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 92 694,95 грн; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 9 014,55 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 211 959,38 грн, яку відповідачі в добровільному порядку погашати відмовляються.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд у рахунок погашення вказаної суми заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру загальною площею 63,00 кв. м, житловою площею 37,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі судді Сарат Н. О., від 04 серпня 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк».

У задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року у загальній сумі 126 035,17 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 63 кв. м, житловою площею 37,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27 листопада 2006 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області 22 грудня 2006 року.

Вказано, що рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII від 03 червня 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням належним чином позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, тому є правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк».

У рахунок задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року станом на 30 березня 2015 року у загальній сумі 113 078,34 дол. США, яка складається із: суми заборгованості за кредитом - прострочена заборгованість за кредитом - 66 551,11 дол. США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 46 527,23 дол. США, а також пені у розмірі 292 980,91 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею 63,00 кв. м, житловою площею 37,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2, виданого органом приватизації управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області 22 грудня 2006 року згідно з розпорядженням № НОМЕР_1 від 27 листопада 2006 року, визначивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У липні 2018 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд не врахував наявність поданої заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, не надав оцінки положенням пункту 4.4 кредитного договору.

Також апеляційним судом не враховано, що банк не надсилав досудову вимогу про повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Крім того, заявник просить передати справу на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

31 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді Лесько А. О. у касаційному провадженні № 61-40994св18 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справу розподілено судді-доповідачу.

18 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

29 серпня 2008 року між ВАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026, за умовами якого ОСОБА_4 отримала у кредит грошові кошти в розмірі 64 777,00 дол. США із сплатою 15 % річних строком до 28 серпня 2018 року на поточні потреби (а.с. 4-7).

23 липня 2009 року між ВАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року, якою було збільшено ліміт кредиту до 68 711,11 дол. США та кінцевий термін погашення кредиту продовжено до 28 серпня 2023 року, інші умови договору залишено без змін (а.с. 8).

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року, того ж дня між ВАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 991/08-КЛ3/026 від 29 серпня 2008 року, предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира, загальною площею 63,00 кв. м, житловою площею - 37,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2, виданого органом приватизації - управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області 22 грудня 2006 року згідно з розпорядженням № НОМЕР_1 від 27 листопада 2006 року (а.с. 10-12, 25, 26).

23 липня 2009 року між ВАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до іпотечного договору № 991/08-КЛ3/026 від 29 серпня 2008 року, яким погоджено збільшення ліміт кредиту до 68 711,11 дол. США та кінцевий термін погашення кредиту продовжено до 28 серпня 2023 року, інші умови залишено без змін (а.с. 13-14).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов`язань за укладеним кредитним договором, виникла заборгованість станом на 30 березня 2015 року у розмірі 126 035,17 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 2 963 468,09 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 66551,11 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 1 564 817,85 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 46 527,23 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 1 093 995,91 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 942,28 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 92 694,95 грн; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 9 014,55 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 211 959,38 грн (а.с. 19-22).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право у порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Умовами кредитного договору № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року визначено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором (а.с. 4, 8).

Положеннями пункту 4.4 кредитного договору № 991/08-КЛ/026 від 29 серпня 2008 року передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже, умовами договору було передбачено зміну строку виконання основного зобов`язання і банк був зобов`язаний пред`явити свої вимоги до боржника та майнових поручителів (іпотекодавців) протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж ОСОБА_4 на погашення кредитної заборгованості за тілом кредиту здійснила 18 листопада 2008 року, а за процентами - 17 жовтня 2013 року (а.с. 18-22), отже саме з цього періоду повинен обчислюватися строк позовної давності.

Наданий банком розрахунок заборгованості заявником не спростовано.

Враховуючи те, що з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось у квітні 2015 року, то позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками за його користування.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Таким чином, обов`язковою умовою застосування положення статті 39 Закону України «Про іпотеку» є визначення способу реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до пунктів 4.4 та 4.5. іпотечного договору № 991/08-КЛЗ/026 від 29 серпня 2008 року, укладеному між ВАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів:

на підставі рішення суду;

на підставі виконавчого напису нотаріуса;

шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»;

шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та відповідним покупцем у порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати.

Згідно із пунктом 4.6. зазначеного іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме:

шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»;

шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Таким чином в іпотечному договорі чітко визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки та способи реалізації предмета іпотеки у разі звернення стягнення на нього, як у судовому, так і у позасудовому порядку.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення у справі, правильно застосував до виниклих правовідносин положення статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням наведеного апеляційний суд відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, обґрунтовано частково задовольнив заявлені банком позовні вимоги.

Висновки за результатами вирішення клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

У касаційній скарзі ОСОБА_2 міститься посилання на необхідність передачі даної цивільної справи на розгляд Великої Палати. Клопотання мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції не дотримано правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з якою до складу загального розміру вимог, у рахунок задоволення яких суд звернув стягнення на предмет іпотеки, включив основну заборгованість, пеню та проценти, щодо яких як сплив строк позовної давності, так і право на нарахування яких було припинено у зв`язку зі зміною строку виконання основного зобов`язання, який, як вважає відповідач, настав 14 жовтня 2010 року, після чого кредитор має право лише на нарахування, передбачені статтею 625 ЦК України.

При цьому ОСОБА_2 посилалася на частину п`яту статті 403 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, оскільки суд, який розглядає справу у касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

За змістом частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Згідно із частинами першою, третьою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.

Виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання щодо якого постає проблема невизначеності.

Про наявність якісного критерію виключності правової проблеми можуть свідчити такі обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; судами була допущена явна й груба помилка у застосуванні норм процесуального права, в тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою Верховного Суду потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом із тим, не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

Європейський суд з прав людини дотримання принципу правової визначеності пов`язує з забезпеченням єдності судової практики. Однак він не наполягає на її незмінності, оскільки неспроможність забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні може призвести до ризику створення перепон при проведенні реформ або запровадженні покращень.

При визначенні того, чи наявність конфліктуючих судових рішень у подібних справах суперечить принципу правової визначеності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод враховується: наявність «глибоких та довгострокових розходжень» у відповідній судовій практиці національних судів; чи передбачає національне законодавство механізми подолання таких розбіжностей та чи були такі механізми запроваджені, якщо так, то чи були вони ефективні.

Разом із тим, у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на кількісні та якісні показники, які б свідчили про те, що справа, яка є предметом касаційного перегляду, містить виключну правову проблему, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, тому підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду - відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська