Справа № 308/5871/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Тхір О.А.,

за участю секретаря Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгород, розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить зняти арешт з майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладено на підставі постанови районного відділу ДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області від 13.09.2012 року за № 33740201, номери записів про обтяження в реєстрі речових прав - 21237730 та 6301263 (спеціальний розділ) від 11.07.2014 року.

Свої вимоги мотивував тим, що 03.08.2012 року до Районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції надійшов виконавчий лист від 26.07.2012 р. № 712/4387/12 виданий Ужгородським міським судом про конфіскацію майна в дохід держави. 13.09.2012 року старшим держав ним виконавцем Волошин Р.А. для забезпечення повного фактичного виконання рішення суду було накладено арешт на все майно боржника. 24.08.2016 р. постановою ДВС виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі п.2, ч. 1, ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» - відсутність майна у боржника. Вказане доводиться Інформацією про виконавче провадження від 23.06.18 р.та постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 33740201 від 08.08.2012 р.-, та відповіддю на адвокатський запит від 29.01.2018 року № 469/13.14.11. За наслідками повернення ВЛ без виконання провадження було завершено, однак накладений 13.09.2012 року арешт знято не було. Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав від 02.01.2018 року за № 109760514, на підставі постанови ДВС від 13.09.2012 року за № 33740201 в реєстрі містяться два записи про обтяження: - Номер запису про обтяження 21237730 зареєстрований на підставі даної постанови 11.07.2014 року - Номер запису про обтяження 6301263 (спеціальний розділ) зареєстрований на підставі даної постанови 11.07.2014 року.

27.05.2014 Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було задоволено подання ОСОБА_1 та звільнено його від відбування покарання призначеного за вироком суду від 16.05.2012 року.

Враховуючи вищезазначене, просить суд зняти арешт (заборону) з майна накладену на майно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі постанови районного відділу ДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області від 13.09.2012 року за № 33740201 номери записів про обтяження в реєстрі речових прав - 21237730 та 6301263 і спеціальний розділ) від 11.07.2014 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду заяву, у якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити та розглянути справу за його відсутності.

Від представника відповідача надійшов лист вих. №11905/14.13-22 від 02.07.2019, в якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки на момент закриття виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. У даному листі представник відповідача також просив розглянути справу за його відсутності та повідомити про наслідки розгляду справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд дійшов наступного висновку .

Судом встановлено, що 08.08.2012 державним виконавцем на підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 712/4387/12 виданого 26.07.2012 Ужгородським міськрайонним судом про конфіскувати в дохід держави все майно засудженого ОСОБА_1 , яке належить йому на праві приватної власності.

13.09.2012 державним виконавцем на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

24.08.2016 державним виконавцем на підставі п. 2, ч. 1, ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби зазначено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Виходячи з повідомлення представника відповідача, що за правилами п.2 ч.1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 № 606-ХІV) повернено виконавчий документ стягувачу.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 № 606-ХІV) відповідно до якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок виконання рішення про конфіскацію майна встановлено в ст. 64 вказаного Закону, згідно з якою майно, що підлягає конфіскації, вилучається. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Порядок подальшого розпорядження конфіскованим майном, не реалізованим у порядку, визначеному статтею 62 цього Закону, та майном, яке не підлягає реалізації, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Доказів, які б підтверджували, що державним виконавцем вчинено дії щодо вилучення нерухомого майна боржника ОСОБА_1 в дохід держави, матеріали справи не містять.

Натомість 24.08.2016 р. постановою ДВС виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі п.2, ч. 1, ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» - відсутність майна у боржника. Вказане доводиться Інформацією про виконавче провадження від 23.06.18 р.та постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 33740201 від 08.08.2012 р.-, та відповіддю на адвокатський запит від 29.01.2018 року № 469/13.14.11.

За наслідками повернення виконавчого листа без виконання провадження було завершено, однак накладений 13.09.2012 року арешт знято не було. Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав від 02.01.2018 року за № 109760514, на підставі постанови ДВС від 13.09.2012 року за № 33740201 в реєстрі містяться два записи про обтяження: - Номер запису про обтяження 21237730 зареєстрований на підставі даної постанови 11.07.2014 року - Номер запису про обтяження 6301263 (спеціальний розділ) зареєстрований на підставі постанови 11.07.2014 року.

27.05.2014 Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було задоволено подання ОСОБА_1 та звільнено його від відбування покарання призначеного за вироком суду від 16.05.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Статтею 1 Протоколу 1 (захист власності) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC], №33202/96, п. 107, ECHR 2000-I).

Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrich v. France) від 22 вересня 1994 року, серія А, №296-A, сс. 1920, п. 42).

У відповідності до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

При цьому відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення.

Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи, що 24.08.2016 року, постановою ДВС виконавчий лист № 712/4387/12Є, виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, на підставі якого 13.09.2012 року старшим державним виконавцем Волошин Р.А. було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , та в подальшому 24.08.2016 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна боржника, арешт, накладений 13.09.2012 року, в порушення ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 № 606-ХІV) відповідно до якої, у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, знято не було суд вважає, та враховуючи положення ч. 2. ст. 80 ККУ, якою передбачено, що особа звільняється від додаткового покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин, враховуючи, що ОСОБА_2 був засуджений 16.05.2012 року, станом на 06.08.2019 року, додаткове покарання щодо нього не виконано, суд приходить висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено порушення прав позивача, а відтак позов є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 608, ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про зняття арешту з майна - задовольнити повністю.

Зняти арешт накладений на майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі постанови районного відділу ДВС Ужгородського МРУЮ у Закарпатській області від 13.09.2012 року за № 33740201 номери записів про обтяження в реєстрі речових прав - 21237730 та 6301263 (спеціальний розділ) від 11.07.2014 року.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А. Тхір