22-ц/804/3217/19
266/4227/19

Єдиний унікальний номер 266/4227/19
Номер провадження 22-ц/804/3217/19
Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Мироненко І.П.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Приморськогорайонного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

16 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтував тим, що в період з 17.08.2015 року по 31.05.2019 року він проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( далі - в/ч НОМЕР_1 ). При звільненні 31.05.2019 року комендант ОБПК «Сартана» ОСОБА_2 йому видав службову характеристику,зміст якої містить неправдиві відомості, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію, спричиняють моральну шкоду та потребують додаткових зусиль для відновлення репутації. 20.06.2019 року позивачем було направлено на адресу відповідача зауваження з приводу службової характеристики. 25.06.2019 року відповідач повідомив, що він не наділений повноваженнями підтверджувати або спростувати текст характеристики. Видана характеристика негативно вплинула на його ділову репутацію тому він просив суд визнати негативну інформацію в характеристиці недостовірною, зобов`язати відкликати службову характеристику, стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 рокувідмовлено у задоволені вказаного позову.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що інформація викладена в службовій характеристиці, є суб`єктивним судженням командира ОБПК «Сартана» відносно проходженняпозивачем військової служби. Інформація, викладена в характеристиці не підлягає спростуванню, а правдивість її доведенню, оскільки є оціночним судженнямйого безпосереднього командира, а тому не є предметом судового захисту. Крім того суд дійшов висновку, що службова характеристика не була в розумінні п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», поширена оскільки була надана лише позивачу.

Не погодившись з даним рішенням позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що характеристика містить фактичні дані, які підтверджені матеріалами його особової справи. За час проходження служби він мав тільки одне дисциплінарне стягнення, яке постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року скасоване. Висновки які стосуються його поведінки, рівня знань, порядку та тривалості проходження служби позивача, можна перевірити шляхом дослідження матеріалів його особової справи. Висловлювання «схильний до обману та провокаційних дій; має наміри щодо підбурювання персоналу проти керівництва; не користується повагою та авторитетом» можна перевірити шляхом опитування свідків. Висловлювання «фізично та психологічно не витривалий, не здатний переносити психофізичні навантаження та виконувати завдання в складних умовах» можна перевірити за результатами атестування. Видана йому характеристика не відповідає змісту раніше виданих характеристик, де зазначені протилежні відомості. Вважає, що службова характеристика впливає на висновки щодо подальшого службового використання, заохочення військовослужбовця, застосовується для визначення відповідності займаним посадам, подальшого просування по службі, а також прийняття на військову службу. Тому висновки суду, що негативна інформація, яка в ній міститься не є поширенням помилкові. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла юридична особа, цей документ має бути відкликаний, а спричинена ним моральна шкода відшкодована.

Позивач ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, води апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недостовірної інформації, яка міститься в службовій характеристиці виходив з того, що інформація, викладена в службовій характеристиці військовослужбовця ОСОБА_1 є суб`єктивною оцінкою командира ОБПК «Сартана» ОСОБА_2 проходження військової служби позивачем, відповідності йогозайманій посаді. Вказана думка висловлена ОСОБА_2 в зв`язку із безпосереднім проходженням служби ОСОБА_1 під його командуванням, тому він, як безпосередній керівник, який постійно контактував з ОСОБА_1 , мав можливість оцінити його професійні та морально ділові якості. Відмовляючи в задоволенні позову в частині відкликання службової інформації, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, викладена в характеристиці не є предметом судового захисту, не підлягає спростуванню та доведенню її правдивість, оскільки є оціночним судженням. Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що з позовної заяви та наданих матеріалів неможливо встановити в чому конкретно полягає моральна шкода, не зазначена її тривалість та відсутнє обґрунтування зазначеного в позові її розміру.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 17.08.2015 року по 31.05.2019 року проходив військову службу в/ч НОМЕР_1 (а. с. 10,11)

При звільнення 31.05.2019 року комендантом ОБПК «Сартана» Керодом С.О. надано службову характеристику на військовослужбовця ОСОБА_1 (а. с. 5)

Вказана характеристика містить відомості оціночного характеру, висловлені комендантом ОБПК «Сартана» Керод С.О. в письмовій формі.

12.06.2019 року позивачем на адресу в/ч НОМЕР_1 надано заяву про надання копії наказу про оголошення йому другої догани. (а. с. 6)

Листом від 21.06.2019 року в/ч НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 , що відомості про притягнення його вдруге до дисциплінарної відповідальності відсутні. (а. с. 7)

Позивачем в досудовому порядку направлялись письмові зауваження на характеристику від 31.05.2019 року. (а. с. 8)

Листом від 25.06.2019 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про неможливість задоволення його зауважень. (а. с. 9)

Відповідь в листі ґрунтується на твердженні, що службова характеристика містить в собі суб`єктивні твердження безпосереднього командира, який має можливість оцінити професійні а також морально ділові якості особи, через постійний контакт з підлеглим в ході проходження військової служби.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що обставини судом першої інстанції встановлено повно, а висновки зроблено у відповідності до положень законів, які регулюють спірні відносини.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі статтею 277 ЦК Українинегативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може

визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Позивач не навів даних, що відповідач здійснив певні дії по доведенню оспорюваної інформації третім особам.

Відповідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета » та Бородянський проти Росії» («NovaGazetaandBorodyansky v. Russia», заява № 14087/08), що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Доводи апеляційної скарги, що за час проходження служби він мав тільки одне дисциплінарне стягнення, яке постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року скасоване - непереконливі.

З матеріалів справи вбачається і вказане не спростовується позивачем, що на момент видачі характеристики дисциплінарне стягнення мало місце. Та обставина, що воно було скасоване постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року не свідчить про недостовірність зазначеної в характеристиці інформації, яка мала місце на час виготовлення характеристики.

Доводи апеляційної скарги, що висновки які стосуються його поведінки, рівня знань, порядку та тривалості проходження служби позивача відображені у висловленнях: «схильний до обману та провокаційних дій; має наміри щодо підбурювання персоналу проти керівництва; не користується повагою та авторитетом»,«фізично та психологічно не витривалий, не здатний переносити психофізичні навантаження та виконувати завдання в складних умовах» можна перевірити шляхом опитування свідківта шляхом дослідження матеріалів його особової справи неспроможні.

Як вже зазначалося інформація, викладена в службовій характеристиці військовослужбовця ОСОБА_1 є суб`єктивною оцінкою командира ОБПК «Сартана» ОСОБА_2 щодо проходження військової служби позивачем, відповідності йогозайманій посаді, а оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Доводи апеляційної скарги, що спричинена оскаржуваним документом моральна шкода повинна бути відшкодована нічим не обґрунтовані.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді М.Ю. Лопатіна

І.П. Мироненко