КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/9629/17
Головуючий у першій інстанції -Яценко Н.О.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Яворського М.А., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс»», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс»», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Укранська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року було відкрито провадження у вказаній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 18 липня 2019 року, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права при постановленні ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Суддя-доповідач приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження враховуючи наступні підстави.

Згідно п.3 ч.1 ст.358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року (а.с.96-102, т.1).

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року без змін (а.с.161-162, т.1).

В подальшому, 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 повторно подала апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року (а.с.224-226, т.1).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с.229, т.1).

Разом з тим, 18 липня 2019 року ОСОБА_1 знову подала апеляційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року (а.с.38-40, т.2).

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року.

Поряд з цим, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що дії ОСОБА_1 є зловживанням процесуальними правами та до останньої необхідно застосувати заходи процесуального примусу у зв`язку із наступним.

Так, із матеріалів справи убачається, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року було відкрито провадження у вказаній справі (а.с.58, т.1), а ОСОБА_1 тричі зверталась до суду із апеляційною скаргою на одне й те ж саме судове рішення (а.с.96-102, 224-226 т.1, 38-40, т.2).

З апеляційних скарг та судових рішень убачається, що скаржник, скориставшись своїм правом на апеляційне оскарження, недобросовісно ставиться до процесуальних обов`язків, неухильне виконання яких визначено вимогами ЦПК України, вдаючись до прийомів, що штучно затягують розгляд справи.

Згідно ч.ч. 1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Частиною 3 ст.13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, положеннями ч.1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 особисто систематично подає апеляційні скарги на одне і те ж саме судове рішення, чим демонструє явне зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками.

Такі дії мають на меті не перегляд в апеляційному порядку судового рішення, а створення штучних перешкод з метою затягування розгляду справи судом першої інстанції по суті.

Неодноразове оскарження ухвали про відкриття провадження шляхом подання відповідних скарг, які не відповідають необхідним вимогам, є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене, суд вважає дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі апеляційних скарг на одне і теж саме судове рішення є зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Частиною 4 ст.44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п.2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5763 грн. На переконання суду штраф у такому розмірі повністю кореспондується з допущеними зловживаннями та має забезпечити спонукання учасника справи до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства у майбутньому.

Згідно ч.5 ст.148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись ст.ст. 44, 143, 144, 148, 358 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 липня 2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс»», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід державного бюджету штраф в сумі 5763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн.

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала апеляційного суду в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала апеляційного суду в частині стягнення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський