єдиний унікальний номер справи 531/2002/18
номер провадження 2/531/71/19
03 липня 2019 року м. Карлівка
Карлівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Попова М.С.,
за участю секретаря - Клименко Т.М.,
позивачки - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації,
Позивачка звернулася до суду з позовом та пізніше надала уточнення, у якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, поширену відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 в соціальній мережі Facebook на своїй сторінці інформацію проте, що «воспітательниця б`є дітей і директор дитсадка ОСОБА_1 розказує: «та ви понімаєте що вона їх б`є та іздівається над дітьми, потому, що у неї сімейне положеніє тяжоле», також просить зобов`язати відповідача спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом розміщення в соціальній мережі Facebook на своїй сторінці відеоролика з офіційним повідомленням зазначеного змісту, опублікувати на власній сторінці текст резолютивної частини рішення, зобов`язати відповідача повернути позивачу копію її паспорта та утриматись від подальшого поширення копії паспорту в мережі Facebook. У позові зазначається, що позивач працює завідувачем ДНЗ «Малятко» в с.Куми Карлівського району Полтавської області. ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач в соціальній мережі Facebook на своїй сторінці виклав відеоролик в якому повідомив, що в дитячому садку вихователь б`є дітей. На момент звернення до суду відеоролик переглянуло 283 особи та було зроблено 18 коментарів. Дослівно відповідач у своєму відеоролику говорить слідуюче: «воспітательниця б`є дітей і директор дитсадка ОСОБА_1 розказує: «та ви понімаєте що вона їх б`є та іздівається над дітьми, потому, що у неї сімейне положеніє тяжоле». Автором не вказано, що дітей вихователь б`є саме в ДНЗ «Малятко», але відповідач приводе прізвище позивача, то відповідно це стосується ДНЗ «Малятко» де позивач є завідувачем. З зазначеного, позивач робить висновок, що вона як завідувач ДНЗ «Малятко», знає про такі неподобства, як побиття вихователем дітей, ніяких мір до цього не приймає та виправдовує вихователя, оскільки у неї тяжке сімейне становище, тобто визнає факт побиття дітей та знущання над ними вихователем. Позивач вважає поширену відповідачем інформацію недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію. В судовому засіданні позивачка підтримала позов у повному обсязі. Пояснила, що дізналася про все 02.11.2018, тоді і вирішила звертатися до суду з даним позовом. Також вона є депутатом Ланнівської сільської ради Карлівського району. Після отримання судової повістки ОСОБА_2 , він намагався вирішити питання особисто, позивач сказала, щоб спростував інформацію та повернув судовий збір, але спростування відео на своїй сторінці він не виклав, надав лише спростування відео на флешці, був поштовий переказ на її ім`я, але вона його не отримувала, бо не було спростування. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надходило, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Свідок ОСОБА_5 , яка є вихователем-методистом ДНЗ «Малятко», в суді пояснила, людина на відео, ОСОБА_2 ,зачепила честь та гідність дитячого садка, було ображено весь колектив, бо побиття дітей ніколи не було. Бачила і копію паспорта позивача. Свідок ОСОБА_6 пояснила, що працює помічником вихователя у ДНЗ «Малятко». 02.11.2018 вона побачила відео з ОСОБА_2 , бачила копію паспорта позивача. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з приписами ст.76ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.81ЦПК України обов`язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до п.25, 26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі - Постанова ПВСУ), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З 16.03.2005 ОСОБА_1 працює завідувачем ДНЗ «Малятко», що вбачається з наданої копії трудової книжки (а.с.7). Також позивачка є депутатом Ланнівської сільської ради Карлівського району (а.с.8). З наданого відеозапису (а.с.10-11) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 дійсно висловлювався: «…воспітательниця б`є дітей і директор дитсадка ОСОБА_1 розказує: «...та ви понімаєте, що вона їх б`є та із дівається над дітьми, потому, що у неї сімейне положеніє тяжоле…», але, разом з тим, відповідач на відео висловлював цю інформацію не стверджуючи, а з зазначенням того, що «…так кажуть...», зазначає, що це може бути лише «слух», йому не відомо, чи сказане є правдою. Озвучена відповідачем інформація під час прямої трансляції на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook, не зазначалася ним як достовірна, як сам ОСОБА_2 пояснював, він не знає чи це є правдою і можливе є лише чутками, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, поширену відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 в соціальній мережі Facebook на своїй сторінці інформацію, не підлягають задоволенню.
На підтвердження уточнених позовних вимог позивачем надано диск з відеозаписом (а.с. 26-27).
У ч.2 ст. 11 ЗУ "Про інформацію" визначено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та зобов`язати ОСОБА_2 повернути позивачу копію її паспорта, утриматись від подальшого поширення її копії паспорта в мережі Facebook, а також зобов`язати відповідача опублікувати на власній сторінці Facebook текст резолютивної частини цього рішення на наступний день з моменту набрання ним законної сили.
Згідно частин 1, 8 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У даному випадку вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, тому судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи», ст. 11 ЗУ "Про інформацію", ст. 277 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 81, 141, 209, 212-215, 280-281 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 копію її паспорта та утриматись від подальшого поширення копії паспорта ОСОБА_1 в мережі Facebook.
Зобов`язати ОСОБА_2 опублікувати на власній сторінці Facebook текст резолютивної частини цього рішення на наступний день з моменту набрання ним законної сили.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Карлівським РВ УМВС України в Полтавській області 29 вересня 1995 року, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 368 (триста шістдесят вісім) гривень 20 копійок.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інші учасники справи, а також відповідач, у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 08.07.2019.

Суддя