ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №520/15573/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/7164/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 08 липня 2019 року під головуванням судді Куриленко О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст подання приватного виконавця

У липні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Хлєбников О.В.(далі-приватний виконавець) звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_2 , для проведення виконавчих дій.

Подання мотивовано тим, що у нього на примусовому виконанні з 10 травня 2019 року перебуває виконавчий лист №2-2023/10, виданий Київським районним судом м.Одеси 11 березня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі-ТОВ «Кей-Колект») заборгованість за кредитним договором від 03 серпня 2006 року в розмірі 190 100,34 доларів США.

Посилаючись на те, що боржниця ОСОБА_2 вимоги за виконавчими документами в добровільному порядку не виконує та перешкоджає проведенню виконавчих дій щодо перевірки її майнового стану, приватний виконавець просив суд надати дозвіл на примусове проникнення до вказаного житлового приміщення (а.с.1-4).

Кроткий зміст судового рішення першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 08 липня 2019 року подання приватного виконавця задоволено.

Надано дозвіл приватному виконавцю на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці ОСОБА_2 .

Надано дозвіл приватному виконавцю, а також іншим особам, що будуть залучені приватним виконавцем до проведення виконавчих дій, а саме: стягувачу або його представнику, що мають право брати участь у проведенні виконавчих дій в порядку ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон); суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання, що залучається для проведення оцінки майна в порядку ст.20 Закону; понятим, що залучаються при опису та арешту майна боржника в порядку ст.21 Закону, на примусове проникнення до нерухомого майна боржника, а саме до вищевказаної квартири (а.с.74).

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси на підставі ч.1ст.439 ЦПК України за місцезнаходженням житла, яке знаходиться у Приморському районні м.Одеси (а.с.81-84).

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Хлєбников О.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відзив мотивований тим, що ч.1 ст.439 ЦПК України передбачено право приватного виконавця на звернення до суду із поданням про примусове проникнення до житла за місцем находження житла чи іншого володіння особи або до суду, який ухвалив рішення, яким в даному випадку є Київський районний суд м.Одеси (а.с.122-123).

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись апеляційним судом належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та копію виконавчого провадження ВП №59075600 з примусового виконання виконавчого листа №2-2023/10, виданого Київським районним судом м.Одеси 11 березня 2011 року, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1ст.18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.13ч.3 цієї ж статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з положеннями ч.1ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31 серпня 2010 року у справі №2-2023/10, яке набрало законної сили 02 грудня 2010 року, задоволено позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі- ПАТ «УкрСиббанк», банк) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та відмовлено у позові ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання договору поруки.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03 серпня 2006 року в сумі 190 100,34 долари США, що за курсом НБУ станом на 27 квітня 2009 року складає 1 463 772,65 грн.

Виконавчі листи №2-2023/10 про солідарне стягнення заборгованості з боржників, видані Київським районним судом м.Одеси 11 березня 2011 року, звернуто до примусового виконання.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2012 року задоволено заяву ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони виконавчого провадження у справі №2-2023/10 у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що 13 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу №2 за яким банк відступив право вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором №0 від 03 серпня 2006 року.

У травні 2019 року представник ТОВ «Кей-Колект» звернувся до приватного виконавця Хлєбникова О.В. із заявою про примусове виконання виконавчого листа№2-2023/10, виданого 11 березня 2011 року Київським районним судом м.Одеси.

11 травня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59075600 за вищезазначеним виконавчим документом.

Копію вищевказаної постанови направлено боржниці ОСОБА_2 рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 .

Дотепер рішення суду боржницею не виконано та будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Згідно договору купівлі-продажу від 03 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2111, боржнику ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 .

Вказана квартира також зареєстрована в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Відповідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вказана квартира перебуває в іпотеці, а іпотекодержателем є ТОВ «Кей-Колект».

25 червня 2019 року та 01 липня 2019 року приватним виконавцем здійснено виходи за адресою місцезнаходження нерухомого майна боржниці: АДРЕСА_3 , під час яких встановлено, що ОСОБА_2 приватного виконавця та представника стягувача до вказаної квартири не впустила, про обставини, що передбачають зупинення або відкладення проведення виконавчих дій, не повідомила.

04 липня 2019 року приватний нотаріус звернувся до Київського районного суду м.Одеси, як суду, що ухвалив рішення, з поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , яка належить боржниці ОСОБА_2 , для проведення виконавчих дій.

Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції керувався п.п.4,13ч.3ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.1ст.439 ЦПК України та виходив з того, що ОСОБА_2 достовірно відомо про наявність виконавчого провадження, про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але вона чинить цьому перешкоди, не надає доступу до житла у відведений для цього час, уникає викликів приватного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Такий висновок суду є правильним, відповідає нормам матеріального і процесуального права та зібраним у справі доказам, які наведені у цій постанові, а тому ухвала суду першої інстанції скасуванню або зміні не підлягає.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться лише до того, що належним судом, який вправі був розглядати подання приватного виконавця є Приморський районний суд м.Одеси, оскількі належна на праві власності квартира боржниці знаходиться у Приморському районі м.Одеси є помилковими, оскільки суперечать ч.1ст.439 ЦПК України

Так, наведені вище положення ч.1ст.439 ЦПК України встановлюють правила вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи за вибором державного чи приватного виконавця шляхом звернення :

-до суду за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або

-до суду, який ухвалив рішення.

Таким чином, приватний виконавець, скориставшись своїм правом, встановленим процесуальним законом, мав право звернутися із поданням до Київського районного суду м.Одеси, який ухвалив рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , а зазначений суд першої інстанції є повноважним судом, до підсудності якого віднесено розгляд вказаного подання процесуальним законом.

Посилання апелянта на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року (далі-ВП ВС) у справі №545/3611/17-ц, провадження №14-287цс18, також є помилковим .

Так, у справі, яка переглядалася ВП ВС, дійсно зроблено правовий висновок про те, що подання державного виконавця про примусове проникнення до житла має розглядатися виключно судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи.

Проте, представником боржниці не враховано, що у даній справі у державного виконавця перебувало виконавче провадження з виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 27 лютого 2017 року про стягнення з особи на користь банку заборгованості за кредитним договором грошових коштів, а не з виконання рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства.

ГПК України ні в редакції, чинній на час звернення державного виконавця з поданням до суду та його розгляду судом першої інстанції, ні в редакції, чинній на час перегляду справи апеляційним та касаційним судами, не містив норм, які б регулювали можливість звернення органів державної виконавчої служби до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи в порядку господарського судочинства.

Тому, у справі, яка переглядалася ВП ВС, державний виконавець правильно звернувся до суду першої інстанції за правилами ч.1ст.376 ЦПК України 2004 року, аналогічні положення якої містяться у ч.1ст.439 ЦПК України, за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи, а не до Господарського суду Полтавської області, тобто суду який розглядав справу та видав виконавчий документ.

Таким чином вказаний правовий висновок суду касаційної інстанції може застосуватися судами лише у випадках примусового виконання державними або приватними виконавцями рішень, ухвалених судами у господарських або адміністративних справах, та не застосовується при виконанні рішень, ухвалених судами у цивільних справах.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді:

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков