Тростянецький районний суд
справа № 147/1205/16-ц
номер провадження № 6/147/49/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дудікова А.В.,

при секретарі Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області подання головного державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Репенко О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року головний державний виконавець Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Репенко О.С. звернувся до суду з про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване тим, що у Тростянецькому районному відділі ДВС знаходиться на виконанні Виконавчий лист №147/1205/16-ц від 12.01.2017 року, виданого Тростянецьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ 54133,60 грн. боргу. Виконавче провадження по примусовому виконанню даного виконавчого документа відкрито 03.08.2018 року. Боржником на даний час борг не сплачено. ОСОБА_1 за останнім відомим місцем проживання відсутній, майно, яке б належало боржнику і на яке можна звернути стягнення не виявлено. Тому, головний державний виконавець звернувся до суду з поданням та просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , оскільки у разі його виїзду за межі України, виконання рішення може стати неможливим (а.с.2).

В судове засідання представник відділу виконавчої служби не з`явився, подав заяву про розгляд подання за відсутності представника відділу, подання підтримав та просив задовольнити.

Інші учасники виконавчого провадження до суду не з`явились з невідомих суду причин.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть учать у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів подання вбачається, що на виконанні у Тростянецькому районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 147/1205/16-ц від 12.01.2017 року, виданого Тростянецьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ грошових коштів у відшкодування витрат за період навчання у розмірі 54133,60 грн. (а.с.5).

Постановою головного державного виконавця Тростянецького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Репенком О.С. відкрито виконавче провадження №56917175 від 03.08.2018 року за вказаним виконавчим листом для примусового виконання рішення суду (а.с.5 звор.).

Відповідно до адресної довідки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території району не значиться (а.с.6).

З листа секретаря Летківської сільської ради від 03.07.2019 р. №167 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території сільської ради не зареєстрований та не проживає (а.с.18).

Згідно відповіді на інформаційний запит №58843917 від 11.06.2019 р., ОСОБА_1 на обліку в органах ДПС не перебуває (а.с.11 звор.).

Також встановлено, що згідно відповідей на запити до Пенсійного фонду України щодо суб`єкта ОСОБА_1 - відомості відсутні (а.с.11 звор.).

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо суб`єкта (а.с.12) міститься актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень.

За ОСОБА_1 в державному реєстрі земель на території Тростянецького району, земельна ділянка не зареєстрована (а.с.7).

Також, згідно актів державного виконавця від 09.11.2018 р. та від 18.06.2019 р., боржник за останньою відомою адресою проживання: АДРЕСА_1 , відсутній (а.с.8, 15).

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Нормою ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Такі обмеження прав громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно роз`яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Відповідно до положення ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Статтею 33 Конституції України гарантовано кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи копії документів, не вказують на ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язків, покладених на нього рішення суду.

Також, головним державним виконавцем не надано доказів, які б свідчили про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, чи інших офіційних документів (листів, повідомлень) державного виконавця, у вигляді розписки чи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення адресату.

В матеріалах справи містяться копія поштового конверту, надіслана на ім`я ОСОБА_1 , однак поштове відправлення повернулося на адресу ДВС без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Аналізуючи матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що в поданні головного державного виконавця Репенко О.С. йдеться лише про наявність боргових зобов`язань та що вони не погашені, однак доказів, які саме дії свідчать про ухилення боржника від виконання цих зобов`язань, доведення яких є обов`язковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, як в поданні, так і в матеріалах справи відсутні. З урахуванням наведеного, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 слід відмовити, так як державним виконавцем необґрунтовано необхідності вжиття такого заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 441 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання головного державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Репенко О.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до або через відповідні суди, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. У разі якщо ухвалу не було вручено у день її складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя: