ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 липня 2019 року

м. Харків

справа № 610/174/19

провадження № 22ц/818/3136/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - директор Донецької загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів № 2 Балаклійського району Харківської області ОСОБА_3,

відповідач - начальник відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 квітня 2019 року в складі судді Стригуненка В.М.,

у с т а н о в и в:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до директора Донецької загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів № 2 Балаклійського району Харківської області ОСОБА_3 , начальника відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, мотивовані тим, що з 01 вересня 2015 року він працював вчителем предмета «Захист Вітчизни» Донецької загальноосвітньої шкоди 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області, а з 31 серпня 2017 року - також за сумісництвом на посаді вчителя предмета «Захист Вітчизни» Шевелівського навчально-виховного комплексу Балаклійського району Харківської області та на посаді вчителя предмета «Захист Вітчизни» Вербівської загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області з тижневим навантаженням 4 години.

Його було звільнено за власним бажанням: 28 грудня 2017 року - з посади вчителя предмета «Захист Вітчизни» Донецької загальноосвітньої шкоди 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області; 27 лютого 2018 року - з посади вчителя предмета «Захист Вітчизни» Шевелівського навчально-виховного комплексу Балаклійського району Харківської області; 25 травня 2018 року - з посади вчителя предмета «Захист Вітчизни» Вербівської загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області.

Згідно з вимогами статті 2 КЗпП України він має право на одержання роботи з оплатою не нижче встановленого державного мінімального розміру. Однак всупереч цієї норми закону йому нараховували щомісячно заробітну плату в сумі 1 055 грн. 29 коп., в той час як мінімальна заробітна плата складала розмір 3 200 грн. 00 коп., тобто тижневе навантаження було втричі меншим за мінімальне. За чотири місяці сумарна заробітна плата повинна була складати 12 800 грн. 00 коп., а не 4 221 грн. 16 коп. Тобто йому не донараховано 8 578 грн. 84 коп., а за вирахуванням податків - 6 906 грн. 00 коп.

Вважає, що недоплачена заробітна плата з урахуванням коефіцієнту збільшення мінімальної заробітної пати на 2019 рік складає 11 187 грн. 34 коп. із розрахунку: 4 173 грн. 00 коп. / 3 200 грн. 00 коп. + 1,304 х 8 578 грн. 84 коп.

Зазначає, що з директором Донецької загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів № 2 Балаклійського району Харківської області ОСОБА_3 у нього склалися неприязні стосунки. Остання в 2016 році намагалася його відсторонити від роботи та вимагала кілька разів виправити оцінку за фізкультуру в журналі заднім числом учню 9 класу ОСОБА_6 , якому він поставив оцінку «9».

Після його звернення 17 березня 2017 року до начальника відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 директор Донецької загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів № 2 Балаклійського району Харківської області ОСОБА_3 за підтримки п`ятьох осіб намагалася його виховувати, наголошуючи на тому, що він тільки вчитель предмету «Захист Вітчизни» на чотири години і більше ні на що не має права.

Його максимально ізолювали від інших вчителів, виділивши лише четвер, коли ніяких заходів у школі не проводилося. Оплачували лише чотири години, а вимоги були як до заступника директора з військово-патріотичного виховання.

Після його звернення до Харківської облдержадміністрації начальник відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 організувала вибачення директора перед ним у присутності вчителів, а його було працевлаштовано на постійну роботу в Шевелівський навчально-виховний комплекс Балаклійського району Харківської області.

Цією ситуацією йому завдано моральних страждань, оскільки шкода завдана його честі та гідності, а також ділової репутації.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив зобов`язати директора Донецької загальноосвітньої шкоди 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області ОСОБА_3 виплатити йому недоплачену заробітну плату в розмірі 11 187 грн. 34 коп. та стягнути моральну шкоду: з директора Донецької загальноосвітньої шкоди 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області ОСОБА_3 - в розмірі 9 600 грн. 00 коп., з начальника відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 - в розмірі 14 400 грн. 00 коп.

У поданих 18 лютого 2019 року та 26 лютого 2019 року відзивах на позовну заяву начальник відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 та директор Донецької загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області ОСОБА_3 просили відмовити в задоволенні позову.

Відзиви мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась відповідно до закону за тарифним розрядом позивача з урахуванням всіх доплат та надбавок. Оскільки порушень трудового законодавства під час перебування ОСОБА_1 на посадах вчителя предмета «Захист Вітчизни» Донецької загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області, вчителя предмета «Захист Вітчизни» Шевелівського навчально-виховного комплексу Балаклійського району Харківської області та вчителя Вербівської загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області не встановлено, вимоги про відшкодування моральної школи суд першої інстанції вважав такими, що не підлягають задоволенню.

10 травня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин, які мають значення для справи, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

У поданих 05 червня 2019 року відзивах на апеляційну скаргу начальник відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 та директор Донецької загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області ОСОБА_3 просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзиви мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках: з Донецькою загальноосвітньою школою 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області, працюючи з 01 вересня 2015 року вчителем предмета «Захист Вітчизни» з тижневим навантаженням 3,5 години на підставі наказу від 31 серпня 2015 року № 475; з Шевелівським навчально-виховним комплексом Балаклійського району Харківської області, працюючи з 31 серпня 2017 року за сумісництвом на посаді вчителя предмета «Захист Вітчизни» з тижневим навантаженням 4 години на підставі наказу від 31 серпня 2015 року № 318-к; з Вербівською загальноосвітньою школою 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області, працюючи з 31 серпня 2017 року за сумісництвом на посаді вчителя предмета «Захист Вітчизни» з тижневим навантаженням 4 години на підставі наказу від 31 серпня 2017 року № 343-к.

Згідно з наказом від 28 грудня 2017 року № 523-к ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя предмета «Захист Вітчизни» Донецької загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області за власним бажанням.

Згідно з наказом від 27 лютого 2018 року № 39-к ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя предмета «Захист Вітчизни» Шевелівського навчально-виховного комплексу Балаклійського району Харківської області за власним бажанням.

Згідно з наказом від 25 травня 2018 року № 79-к ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя предмета «Захист Вітчизни» Вербівської загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів Балаклійського району Харківської області за власним бажанням.

За положеннями частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудові книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору (стаття 21 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок обчислення заробітної плати працівників освіти врегульовано Наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за № 56, «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 63 Інструкції оплата праці педагогічних працівників установ і закладів освіти проводиться виходячи із встановлених ставок заробітної плати (посадових окладів) з урахуванням підвищень, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок.

Навчальне навантаження між вчителями, викладачами та іншими педагогічними працівниками розподіляється керівником установи за погодженням з профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності відповідних педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склались у закладі.

Обсяг навчальної та іншої педагогічної роботи, яку може виконувати педагогічний працівник за основним місцем роботи, граничними розмірами не обмежується.

Обсяг навчального навантаження педагогічним працівникам шкіл, шкіл-інтернатів (крім учителів вечірніх (змінних) середніх загальноосвітніх шкіл (класів) з очно-заочною формою навчання, заочних шкіл, а також учителів, що навчають дітей, які перебувають на тривалому лікуванні у лікарнях) і викладачам педучилищ визначається один раз на рік окремо по півріччях.

Навчальне навантаження вчителів вечірніх (змінних) середніх загальноосвітніх шкіл (класів) з очно-заочною формою навчання, заочних шкіл, а також вчителів, що навчають дітей, які перебувають на тривалому лікуванні у лікарнях, визначається два рази на рік до початку першого та другого півріччя.

Навчальне навантаження викладачів вищих навчальних закладів 1-П рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається один раз на рік до початку навчального року.

Пунктом 68 Інструкції встановлено, що місячна заробітна плата педагогічних працівників установ освіти, в тому числі педучилища (крім вищих навчальних закладів 1-П рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів) визначається шляхом множення ставки заробітної плати на їх фактичне навантаження на тиждень і ділення цього добутку на встановлену норму годин на тиждень.

Встановлена при тарифікації заробітна плата виплачується щомісячно незалежно від кількості тижнів і робочих днів у різні місяці року.

Педагогічне навантаження ОСОБА_1 встановлювалось наказами від 31 серпня 2015 року № 73-ОД та від 31 серпня 2016 року № 89-ОД та протягом навчального року не змінювалось.

Згідно наказу від 31 серпня 2017 року № 72-ОД «Про розподіл педагогічного навантаження працівників на 2017/2018 навчальний рік» педагогічне навантаження позивача становило 4 години на тиждень з урахуванням наявності в закладі одного десятого та одного одинадцятого класу.

Матеріалами справи підтверджується, що заробітна плата нарахована згідно з навантаженням ОСОБА_1 та розрахована пропорційно до виконаної норми праці.

Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів, що йому не донараховано 8 578 грн. 84 коп., а за вирахуванням податків - 6 906 грн. 00 коп.

Згідно з частиною першою статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної школи працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) школи покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної школи, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статті 89 ЦПК України, дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до директора Донецької загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів № 2 Балаклійського району Харківської області ОСОБА_3, начальника відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 липня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова