Справа № 452/3193/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"10" квітня 2019 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської област у складі судді Кравціва В.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності осіб, які беруть участь у справі та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 6 листопада 2018 року пред`явив до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні його власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 .

У обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 жовтня 2018 року, попередніми власниками цієї квартири були ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . ОСОБА_4 , який діючи від свого імені та на підставі довіреності від інших співвласників, вказану квартиру продав йому, позивачу.

Оскільки, зазначену квартиру він купив, тому право власності попереднього власника припинилося, крім цього між ним, позивачем, та продавцями існувала домовленість про добровільне зняття їх з реєстрації, яку виконав лише ОСОБА_4 , однак не виконали відповідачі, чим чинять йому перешкоди у користуванні його власністю.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вказаній квартирі фактично не проживають більше 10 років, місце проживання їх невідоме.

У зв`язку із продажем квартири відповідачі втратили правові підстави користування майном, у той же час угод щодо користування відповідачами житлом не укладалися, так як договору найму житла між сторонами не укладено, тому підстави для проживання відповідачів у квартирі відсутні.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кіт В.Ю. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позову та не заперечення щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про судове засідання, що вбачається із повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади, у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, відзив не подали, і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів.

Суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Із договору купівлі-продажу квартири від 24 жовтня 2018 року, укладеного між ОСОБА_4 , який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , і ОСОБА_1 , видно, що ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 4-7).

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відомо, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі вказаного договору купівлі-продажу (а. с. 8).

Однак, із будинкової книги видно, що у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 11-16).

Із акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17 вересня 2018 року, складеного комісією Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, вбачається, що місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , однак за вказаною адресою вони не проживають більше десяти років (а. с. 17).

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном та власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

У п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР ; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Ураховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_1 набув право власності на вказану квартиру на законних підставах, у той же час право відповідачів на вказану квартиру припинилося згідно ст. 346 ЦК України внаслідок її відчуження, відтак право позивача на вільне розпорядження майном є порушеним.

За наведеного, реєстрація місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю квартирою, тому слід усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю позивача шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом у цій квартирі, що є способом захисту прав позивача, як власника квартири.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житлом у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає на АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_8, АДРЕСА_4 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване у АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстроване у АДРЕСА_2 .

Суддя