Справа № 466/2383/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Лань М.О.,

справа № 466/2383/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Прокуратури Волинської області про відшкодування моральної шкоди,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 .В., -

у с т а н о в и в :

22.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державної Казначейської служби України, Прокуратури Волинської області в якій просить суд стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 925 950,00грн (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп)

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 18.02.2002 року Генеральною прокуратурою України порушено кримінальну справу за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами чужим майном у особливо великих розмірах шляхом обману, а також перевищення службових повноважень службовими особами прокуратури Залізничного району м.Львова, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками злочинів, передбачених ст. 190 ч.4, 365 ч.3 КК України (в редакції 1960 року). 26.12.2003 року начальником слідчого відділу прокуратури Волинської області Підгорним О.Ф. відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 166 ч.3 КК України. В результаті довготривалого розгляду справи 22.07.2016 року слідчим в ОВС прокуратури Волинської області остаточно закрито вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 на підстав п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. Вважає, що він з 2003 року перебував на підписці про невиїзд, а все майно знаходилося під арештом. Це негативно позначилося на звичайному способі його життя та обмежувало його життєві зв`язки, для поновлення яких необхідно докласти значних зусиль, він безпідставно був обмежений у вільному пересуванні більше десяти років, не мав можливості належно використовувати та реалізовувати свої права.

Через неналежне розслідування та незаконне притягнення до кримінальної відповідальності спричинило шкоду діловій репутації позивача, призвело до нервових хвилювань, стресу. За час незаконного перебування під слідством та судом понад 12 років він зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу, втраті нормальних життєвих зав`язків, були порушені його конституційні права, у здійсненні яких він був обмежений. Обранням запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд він був обмежений у праві вибору вільного пересування. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює, в розмірі 925950,00грн.

15.04.2019 прокуратурою Волинської області подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначають наведені обставини у позовній заяві засвідчують, що у позивача виникло право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Однак вважають, що позивач перебував під слідством і судом у період з 29.12.2003 (з часу порушення відносно позивача кримінальної справи) до 22.07.2016 (винесення постанови про закриття кримінального провадження). З вказаного терміну виключається строк, коли посадовими особами прокуратури Волинської області виносились постанови про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 з реабілітуючих підстав до їх скасування судом - 19 місяців 28 днів, а саме: з 17.09.2013 по 26.12.2013, з 21.03.2014 по 21.05.2014, з 31.07.2014 по 19.10.2015. Таким чином, загальний строк перебування позивача під слідством і судом становить 132 місяці.

При цьому, з 24.01.2004 по 05.04.2013 справа безперервно перебувала на розгляді у судах першої та апеляційної інстанцій - 9 років 2 місяці та 9 днів (110 місяців) та впро- довж 22 місяців органами прокуратури проводилось досудове розслідування у справі.

Вважають, що у разі встановлення судом доказів завдання ОСОБА_1 моральної шкоди з Державного бюджету підлягають відшкодуванню грошові кошти із розрахунку мінімальної заробітної плати на час постановлення рішення за 132 місяці перебування під слідством і судом (550 836 грн).

24.04.2019 Державна казначейська служба України подала відзив на позовну заяву. Відзив мотивують тим, що позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного права за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів Казначейством з єдиного казначейського рахунку, оскільки відшкодування зазначеної шкоди здійснюється Казначейством шляхом стягнення з Державного бюджету України за рахунок коштів відповідної бюджетної програми передбаченої на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Вважає, що розмір морального відшкодування позивачем необґрунтовано завищено. Просили закрити провадження у справі.

10.06.2019 позивачем подано відповідь на відзиви відповідачів. В обґрунтування зазначає, що він перебував під слідством та судом 150 місяців, а не 132 місяці як вказує прокуратура. Саме протягом цього періоду діяли запобіжні заходи, порушення прав позивача, що полягало у більш ніж десятирічній тривалості досудового слідства із застосуванням запобіжного заходу, яке завершене закриттям кримінального провадження за обвинуваченням у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Ухвалою від 25.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 10.06.2019 у задоволенні клопотання про закриття провадження представника Державної казначейської служби України Стегнія А.В. про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Прокуратури Волинської області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою від 18.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та представник позивача Кость Я.Р., яка діє на підставі ордеру серії ЛВ№172652 /арк.спр.168/ позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та у відповідях на відзив, просили позов задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Стегній А.В., який діє на підставі довіреності від 08.01.2019 №5-28-08/541 /арк.спр.171/ в судове засідання не прибув, однак у відзиві заперечив проти задоволення позову, покликаючись на необґрунтованість заявлених вимог, відсутність доказів на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні; не обґрунтований розмір заявленої шкоди.

Представник відповідача Прокуратури Волинської області Гарасимчук А.В., який діє на підставі довіреності від 05.04.2019 року №05-831вих-19 /арк.спр.170/ у судовому засіданні проти позову заперечив. Зокрема зазначив, що позивачем не доведено, у чому полягають протиправні дії осіб органів досудового розслідування та в чому полягає моральна шкода. Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Суд встановив такі обставини.

26.12.2003 року начальником слідчого відділу прокуратури Волинської області Підгорним О.Ф. відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 166 ч.3 КК України /арк.спр.54/.

30.12.2003 року прокуратурою Волинської області ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) та обрано запобіжний у вигляді підписки про невиїзд /арк.спр.55/.

19.12.2003 року кримінальну справу порушену Генеральною прокуратурою України за фактом заволодіння невстановленими особами на арештмайданчику в с.Солонка Пустомитівського району Львівської області за ч.4 ст.190 КК України виділено з кримінальної справи № 50-37-2 в окреме провадження та направлено для подальшого розслідування в СУ УМВСУ у Львівській області.

Прокуратурою Волинської області було складено обвинувальний висновок у справі про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року, а справу направлено для розгляду в Шевченківський районний суд м. Львова.

08.12.2004 року постановою Шевченківського районного суду м. Львова справу про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 166 КК України 1960 року направлено прокурору Волинської області для проведення додаткового розслідування /арк.спр.61-67/.

29.03.2005 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 8 грудня 2004 року скасовано. 22.04.2005р. Апеляційним судом Львівської області справу про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 166 КК України 1960 року передано для розгляду в Пустомитівський районний суд Львівської області /арк.спр.71/.

13 серпня 2012 року вироком Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 виправдано за ч.3 ст. 166 КК України в редакції 1960 року у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину /арк.спр.72-78/.

30.10.2012 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області за апеляцією прокурора, який брав участь у справі вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2012 року, яким ОСОБА_1 виправдано за ч. 3 ст. 166 КК України в редакції 1960 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд /арк.спр.79,80/.

05.04.2013 року під час нового судового розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.166 КК України (1960 року) постановою Пустомитівського районного суду Львівської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.3 ст.166 КК України в редакції 1960 року повернуто прокурору Волинської області для її об`єднання з кримінальним провадженням №0000181 від 19.02.2013р. за ч.4 ст.190 КК України та організації проведення додаткового розслідування /арк.спр.81-85/.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд залишено без змін.

23.05.2013 Прокуратурою Волинської області дану кримінальну справу відповідно до вимог ст. 218 КПК України направлено до прокуратури Львівської області, якою проведення досудового розслідування доручено прокуратурі Пустомитівського району Львівської області.

30.05.2013 року постановою в.о.прокурора Львівської області Татарина Б.С. здій- снення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000181 доручено прокуратурі Пустомитівського району Львівської області /арк.спр.86,87/.

31.05.2013 відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) внесено до ЄРДР за №0000046.

10.06.2013 прокуратурою Пустомитівського району Львівської області кримінальні провадження № 0000046 та № 0000181 об`єднано в одне провадження за № 0000181 /арк.спр.88,89/.

08.07.2013 постановою заступника прокурора Львівської області визначено підслідність даного кримінального провадження за прокуратурою м. Львова /арк.спр.90/.

25.07.2013 постановою заступника Генерального прокурора України Войцишена В.Д. здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000181 доручено слідчим органам прокуратури Волинської області.

07.08.2013 постановою в.о. прокурора Волинської області Троца В.М. здійснення досудового розслідування у вказаному провадженні доручено слідчому прокуратури м.Нововолинська /арк.спр.92/.

17.09.2013 старшим слідчим прокуратури м. Нововолинська, Волинській області Божко С.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000181 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 166 КК України (в редакції 1960 року) /арк.спр.96-105/.

26.12.2013 Нововолинським міським судом Волинської області скасовано постанову старшого слідчого прокуратури м.Нововолинська Волинської області Божко С.І. про закриття кримінального провадження №0000181 від 17.09.2013 року /арк.спр.106-112/.

21.03.2014 старшим слідчим СВ прокуратури Волинської області Божко С. повторно закрито вказане кримінальне провадження /арк.спр.115-125/.

21.05.2014 Луцьким міжрайонним судом Волинської області скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Волинської області про закриття кримінального провадження №0000181 від 21.03.2013 року /арк.спр.126,127/.

31.07.2014 слідчим в ОВС СВ прокуратури Волинської області повторно закрито вказане кримінальне провадження /арк.спр.128-135/.

19.10.2015 Луцьким міжрайонним судом Волинської області скасовано постанову слідчого в ОВС СВ прокуратури Волинської області про закриття кримінального провадження №0000181 від 31.07.2014 року /арк.спр.136,137/.

22.07.2016 старшим слідчим СВ прокуратури Волинської області Леміщаком Д. остаточно закрито вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 на підстав п.2 ч.1 ст. 284 КПК України /арк.спр.138-145/.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Таким чином, суд вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури Тріпнику ОСОБА_4 Богдановичу завдано моральну шкоду з огляду на наступне.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду.

Пунктом 1 ст. 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема постановлення судом виправдувального вироку.

Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема моральна шкода.

За час незаконного перебування під слідством та судом, ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу. Також перебування на підписці обмежувало право вільного пересування позивача, а також обмежувалося право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» у 2019 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4173 гривень.

Щодо твердження прокурора, що необхідно вирахувати перебування під слідством і судом 132 місяці, а не 150 місяців, то суд не погоджується з таким вираховуванням, оскільки протягом 150 місяців діяли запобіжні заходи, які обмежували позивача у реалізації його прав.

Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 625950,00грн., з розрахунку 4173грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) за 150 місяців перебування під слідством і судом.

Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Таким чином, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало їй фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану.

Вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 300000 грн. (у розрахунку додатково по 2000 грн. за кожен місяць) є необгрунтовані та не доведені позивачем. Так, після закриття кримінального провадження запобіжні заходи відносно ОСОБА_1 були скасовані, позивачем не надано належних доказів щодо додаткових негативних наслідків під час проведення досудового слідства, усні пояснення позивача щодо негатив- них наслідків не підтверджені письмовими доказами, а тому суд їх не приймає до уваги.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Постанова Пленуму Верховного Суду України у п.10-1 зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/201, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України.

На підставі ст.ст.81,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та законними, відтак, позов підлягає до задоволення у розмірі 625950,00грн.

Судові витрати у даній справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 625950 (шістсот двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди.

У решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Державна казначейська служба України, , м.Київ, вул.Бастіонна, 6; 01601;

Прокуратура Волинської області, , місцезнаходження: Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 09.08.2019.

Суддя П. С. Невойт