КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/8533/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києвав складі судді Макаренко І.О., ухвалене в м. Київ 21 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмила Анатоліївна, ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання спадкового договору,-

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом про розірвання спадкового договору.

Позов мотивувала тим, що між нею та ОСОБА_6 26 липня 2013 року був укладений спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. За умовами договору відчужувач ОСОБА_6 після своєї смерті передає у власність набувачу ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . За умовами договору на набувача покладаються наступні обов`язки: після смерті відчужувача провести обряд поховання; за бажанням ОСОБА_2 , позивачу надати йому можливість пожиттєво проживати у вказаній квартирі; при необхідності оплати навчання або коштовного лікування ОСОБА_2 - продати квартиру, що є предметом договору, а на отриману різницю від виручених коштів за продаж квартири та витрачених коштів на навчання позивача - придбати іншу квартиру та надати можливість проживати в ній відповідачу; по досягненню відповідачем 27-річного віку, передати квартиру, що є предметом договору, у власність відповідачу. Особою, яка буде здійснювати контроль за виконанням умов спадкового договору після смерті відчужувача, призначено ОСОБА_4

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_6 побоювався, що батько відповідача ОСОБА_7 не буде турбуватись належним чином про свого сина і не захоче проживати у вказаній квартирі з своїм сином після його смерті. Насправді, як відомо позивачу, ОСОБА_7 належним чином виконує свої батьківські обов`язки і до нього немає жодних нарікань з цього приводу. Таким чином, позивач не вважає за потрібне втручатись у відносини батька та сина і їх контролювати.

Крім того, на сьогодні у зв`язку зі смертю відчужувача у позивача виникло право виконати обов`язок згідно договору та оформити на себе право власності на квартиру, що є предметом договору. З тих пір як договір було укладено, у позивача змінились сімейні обставини і зараз вона не має коштів, щоб сплатити державне мито за квартиру та утримувати її. Тобто, на сьогодні вона не має змоги та наміру виконувати обов`язки, що накладає на неї договір. Крім того, квартира позивачу надається у власність на певний час - до досягнення ОСОБА_2 27-річного віку, після чого вона зобов`язана передати йому квартиру у власність.

На підставі вищевикладеного просила розірвати спадковий договір, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 26 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Тимошенко Л.А.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року позов задоволено, розірвано спадковий договір, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 26 липня 2013 року.

ОСОБА_1 , яка є законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 ,не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києвавід 21 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд у своєму рішенні встановив, що матеріальний стан позивача нібито погіршився, але не встановлено, який майновий стан був у позивача на момент підписання договору, тобто судом не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між майновим станом позивача та виконанням ним спадкового договору, хоча позивач працювала в ТДВ «Міжнародний центр інституціонального розвитку» з 14 листопада 2001 року та на час укладення спадкового договору. Позивачем не доведено, які саме затрати вона понесла на виконання спадкового договору. Згідно п. 1 спадкового договору передбачалося набуття права власності на квартиру в інтересах ОСОБА_2 , тобто спадковий договір був направлений на захист інтересів неповнолітнього ОСОБА_2

Зазначала, що не була викликана до суду третя особа ОСОБА_4 , яка мала здійснювати контроль за виконанням договору. Вона не була присутня під час розгляду справи та не була допитана стосовно відомостей, які їй відомі.

Суд не звернув увагу, що реалізуючи свої права, позивач порушила права неповнолітнього ОСОБА_2

Третя особа Служба у справах дітей Шевченківського району як представник захисту інтересів неповнолітнього ОСОБА_2 , без вивчення умов проживання неповнолітнього та чи має він місце проживання, окрім даної квартири, чи матиме він право на квартиру після розірвання спадкового договору, без мотивації своєї позиції погодилася на розірвання спадкового договору, чим фактично допустила порушення прав неповнолітнього.

При ухваленні рішення суд не надав можливості представнику Диченку Д.В. ознайомитися з матеріалами справи для реалізації ст. 81 ЦПК України, чим грубо порушив права ОСОБА_2 на захист своїх прав.

Вказувала, що суд, не перевіривши належність та допустимість наданих доказів, прийшов до хибного висновку та прийняв по суті незаконне рішення.

27 травня 2019 року від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є онуком ОСОБА_6

26 липня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. та зареєстрований у Спадковому реєстрі 06 березня 2015 року (а. с. 8 - 11, 83 т.1).

Згідно п. 1 спадкового договору, ОСОБА_6 після своєї смерті передає у власність ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 приймає після смерті ОСОБА_6 у власність квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 зобов`язується виконувати розпорядження ОСОБА_6 , визначені цим договором.

Згідно п. 7 спадкового договору, право власності на квартиру виникає у ОСОБА_3 з моменту смерті ОСОБА_6 .

Пунктом 8 спадкового договору на ОСОБА_3 покладаються наступні обов`язки: після смерті ОСОБА_6 провести обряд поховання; за бажанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати у відчужуваній квартирі, надати йому можливість пожиттєво проживати у вказаній квартирі; при необхідності оплати навчання або коштовного лікування ОСОБА_2 - продати квартиру, що є предметом договору, а на отриману різницю від виручених коштів за продаж квартири та витрачених коштів на навчання ОСОБА_2 - придбати іншу квартиру та надати можливість проживати ОСОБА_2 ; по досягненню ОСОБА_2 27-річного віку передати квартиру, що є предметом даного договору, у власність ОСОБА_2 .

Згідно п. 9 спадкового договору ОСОБА_6 висловлює своє побажання, щоб ОСОБА_3 були відшкодовані витрати, які можуть виникнути та будуть понесені нею у зв`язку із утриманням та/або підготовкою до продажу квартири, що є предметом даного договору, з метою оформлення переходу власності на неї до ОСОБА_2 , включаючи, але не обмежуючись витратами, пов`язаними з оплатою комунальних послуг, обов`язкових податків і зборів, нерозривно пов`язаних із утриманням або відчуженням квартири, що є предметом даного договору, проведення ремонтних робіт, необхідних для збереження експлуатаційних якостей квартири та/або запобігання нанесенню шкоди третім особам, оформленням документів, необхідних для продажу квартири, що є предметом даного договору, та купівлі іншої квартири з метою забезпечення можливості проживання у такій квартирі ОСОБА_2 Згадане відшкодування може бути здійснено, у тому числі за рахунок коштів, виручених від продажу квартири, що є предметом даного договору.

Пунктом 14 спадкового договору передбачено, що після смерті ОСОБА_6 даний договір підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Згідно п. 17 спадкового договору ОСОБА_6 призначає особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_3 умов цього договору після смерті ОСОБА_6 - ОСОБА_4 .

Згідно п. 18 спадкового договору спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу ОСОБА_4 у разі невиконання ОСОБА_3 розпоряджень ОСОБА_6 Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу ОСОБА_3 у разі неможливості виконання нею розпоряджень ОСОБА_6 .

Крім того, 06 березня 2015 року ОСОБА_6 уклав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_10 (а. с. 78 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (а. с. 12, 74, 86).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 (а. с. 136 т. 1).

Розпорядженнями Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 16 липня 2018 року надано неповнолітньому ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , статус дитини-сироти, та призначено ОСОБА_1 , в сім?ї якої він тимчасово проживає за цією ж адресою, піклувальником над ОСОБА_2 (а. с. 132 т. 1).

Крім того, на а. с. 202 т. 1 знаходиться довідка до акта огляду МСЕК на ім?я ОСОБА_11 про встановлення першої групи інвалідності безстроково із 17 липня 2007 року, висновок про умови і характер праці - потребує постійного стороннього догляду.

На а. с. 204 т. 1 міститься посвідчення інваліда 1 групи, видане на ім?я ОСОБА_12 безстроково.

На а. с. 205 т. 1 міститься пенсійне посвідчення ОСОБА_13 , згідно якого вона отримує пенсію за віком.

Також позивачем надано квитанції про оплату комунальних послуг за грудень 2017 року (а. с. 206 - 207 т. 1).

Згідно довідки про доходи ТДВ «Міжнародний центр інституціонального розвитку» від 24 січня 2018 року № 02-2018, ОСОБА_3 дійсно працює в товаристві на посаді директора з 14 листопада 2001 року і за 2017 рік нею отримано сукупний дохід в розмірі 48023,85 грн. (а. с. 208 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не має фінансової можливості виконати в повному об?ємі умови спадкового договору, зокрема прийняти у власність квартиру АДРЕСА_1 та до досягнення ОСОБА_2 27-річного віку, тобто до 2023 року, утримувати вказану квартиру. З огляду на ці обставини суд прийшов до висновку про неможливість виконання позивачем розпоряджень відчужувача та про розірвання спадкового договору на підставі ст. 1308 ЦК України.

Із даними висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 1302 - 1304 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа. Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Відповідно до ст. 1307 ЦК України на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. Заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним. Відчужувач має право призначити особу, яка буде здійснювати контроль за виконанням спадкового договору після його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Отже, для розірвання спадкового договору судом на вимогу набувача в даному випадку необхідно встановити неможливість виконання ним розпоряджень відчужувача.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що у неї змінилися сімейні обставини і зараз вона не має таких коштів, щоб сплатити податок на доходи за набуття права власності на квартиру та утримувати її.

Дані правовідносини регулюються ст. 652 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Виходячи із аналізу наведених вимог ст. 652 ЦК України, позбавлення заінтересованої сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору, поширюється виключно на позитивний ефект від укладення такого договору, пов`язаний із його виконанням, а не на весь майновий стан сторони договору.

Згідно листа ДФСУ № 2214/П/99-99-13-02-03-14 від 14 лютого 2017 року щодо оподаткування доходу у вигляді вартості майна, отриманого платником податку - набувачем за спадковим договором Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні. Оподаткування доходів фізичних осіб врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, відповідно до ст. 162 якого платниками податку є зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків, передбачених у пунктах 167.2 - 167,5 цієї статті).

Дохід у вигляді вартості майна, отриманого платником податку - набувачем за спадковим договором, виключається до загального податкового доходу такого платника та є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до ст. 164.5 Податкового кодексу України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування (в даному випадку він дорівнює 1,219512).

Ставка військового збору становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України (п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового Кодексу України).

Виходячи із вартості квартири, визначеної п. 4 спадкового договору у 1732083 грн., судом встановлено, що для того, щоб позивач могла отримати у власність квартиру, яка є предметом спадкового договору, ОСОБА_3 необхідно сплатити податок в розмірі 406194,52 грн.

Оцінюючи дані висновки, апеляційний суд враховує, що хоча оформлення права власності на квартиру за позивачем саме по собі не є покладено на неї як обов`язок пунктом 8 спадкового договору, однак є необхідною передумовою для передачі в подальшому права власності на квартиру ОСОБА_2 та для продажу її у разі необхідності, а тому зміна майнового стану набувача може бути істотною обставиною для розірвання спадкового договору у разі доведення ним зміни такого стану.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на докази, надані ОСОБА_3 на підтвердження її незадовільного майнового стану: квитанції про сплату комунальних послуг близько 1500 - 1700 грн. із відмітками про отримання субсидії, що підтверджує її малозабезпеченість; довідку про доходи з місця роботи позивача про розмір її середньої заробітної плати; посвідчення інваліда та пенсіонерів - батьків та діда позивача.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися із оцінкою зазначених доказів, оскільки із них не вбачається зміни майнового стану позивача порівняно із майновим станом на дату укладення договору, а також самої по собі неможливості виконання його умов.

Вимоги до доказів визначені у ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційний суд звертає увагу, що при формуванні справи було порушено хронологічний порядок, оскільки клопотання позивача від 27 лютого 2018 року про приєднання до матеріалів справи доказів, на підставі яких суд встановлював обставини справи та ухвалював рішення, підшите після повного тексту рішення, ухваленого 21 лютого 2019 року, хоча із реєстраційного штемпеля суду і фіскальних чеків ПАТ «Укрпошта» про направлення копії клопотання особам, які беруть участь у справі, вбачається про вчасне направлення клопотання.

Так, згідно довідки про доходи ТДВ «Міжнародний центр інституціонального розвитку» від 24 січня 2018 року № 02-2018, ОСОБА_3 дійсно працює в товаристві на посаді директора з 14 листопада 2001 року і за 2017 рік нею отримано сукупний дохід в розмірі 48023,85 грн. (а. с. 208 т. 1).

Разом із тим, із даної довідки не можна встановити можливість або неможливість позивача виконати обов`язки, передбачені п. 8 спадкового договору, та зміна істотних обставин, оскільки із неї не вбачається, що станом на 26 липня 2013 року ОСОБА_3 , працюючи на цьому ж підприємстві з 2001 року, отримувала більшу заробітну плату і її майнове становище в зв`язку із цим погіршилось, а також що позивач не має будь-яких інших джерел доходів.

Не є такими доказами і пенсійні посвідчення ОСОБА_13 або посвідчення інваліда ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки матеріали справи не містять доказів родинних зв`язків зазначених в них осіб із позивачем, а також перебування їх на утриманні позивача.

Помилковими є висновки суду про отримання позивачем субсидії, що нібито свідчить про її малозабезпеченість. Так, позивачем надано чотири квитанції про оплату різних комунальних послуг, в яких проставлені нульові показники субсидії (а. с. 203 - 204), на одній квитанції є позначка оплати/субсидії у грудні 2017 (190,80/0,00) грн., із чого можна дійти висновку, що позивачем здійснено в грудні 2017 року оплату в розмірі 190,80 грн., а субсидія дорівнює 0,00 грн., тобто не нарахована.

Сам по собі розмір витрат на комунальні послуги, які сплачує ОСОБА_3 , як не доводить, так і не спростовує зміни її майнового стану та неможливості виконання нею спадкового договору.

Будь-яких інших доказів неможливості виконання позивачем спадкового договору нею суду надано не було.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що пунктом 9 спадкового договору передбачено відшкодування витрат набувачу, які можуть виникнути та будуть понесені нею у зв`язку із утриманням та/або підготовкою до продажу квартири, з метою оформлення переходу власності на неї до ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом першої інстанції не враховано наведених вимог Конвенції та не надано оцінки тій обставині, що при задоволенні позову ОСОБА_2 , 2002 року народження, втрачає передбачене договором право на отримання цієї квартири у власність при досягненні 27-річного віку, на пожиттєве проживання у ній, а також те, що все майно ОСОБА_6 охоплене заповітом від 03 березня 2015 року на користь ОСОБА_10 , який прийняв спадщину.

Отже, висновки суду першої інстанції про фінансову неможливість позивача виконати спадковий договір ґрунтуються на припущеннях, оскільки обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, фактично не є доведеними, а саме рішення порушує майнові та житлові права неповнолітнього ОСОБА_2 , відтак воно не може вважатись законнім і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час розгляду справи позивачем не було доведено, за захистом яких порушених або невизнаних прав, свобод чи законних інтересів вона звернулася до суду.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи і задоволенню не підлягав.

Апеляційний суд враховує, що як на додаткову підставу для розірвання договору ОСОБА_3 вказувала те, що ОСОБА_7 належним чином виконує свої батьківські обов`язки і вона не вважає за потрібне втручатись у відносини батька та сина.

Однак, відсутність бажання набувача виконувати обов`язки за спадковим договором не є підставою для його розірвання згідно ст. 1308 ЦК України, а тому з цих підстав позов задоволенню також не підлягав.

Крім того, до ухвалення рішення судом першої інстанції батько ОСОБА_2 - ОСОБА_7 помер.

Додатково в позовній заяві ОСОБА_3 просила суд врахувати, що квартира надається їй у власність на певний час і в подальшому має бути передана у власність ОСОБА_2 , однак дана обставина також не є передбаченою законом підставою для розірвання договору.

Апеляційний суд приймає до уваги, що спадковий договір позивачем в цій частині не оскаржувався.

Разом із тим, не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про порушення процесуальних прав представника відповідача Диченко Д.В., якому суд не надав можливості ознайомитися з матеріалами справи, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 у справі здійснював адвокат Лісовий А.В., із яким відповідачем укладено договір про надання правової допомоги зі строком дії з 21 листопада 2018 року по 31 грудня 2019 року (а. с. 157 т. 1), відомості про розірвання даного договору в матеріалах справи відсутні.

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 уклала договір про надання правової допомоги із іншим представником - адвокатом Диченком Д.В., який в призначеному на цей же день судовому засіданні звернувся до суду із клопотанням про оголошення перерви для ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Враховуючи, що провадження у справі відкрите 03 жовтня 2017 року, відповідач не була позбавлена можливості брати участь у справі через іншого представника, а будь-яких підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, представником позивача у своєму клопотанні наведено не було, у суду не було підстав для його задоволення.

Також апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги про неналежне виконання представником органу опіки і піклування своїх обов`язків в судовому засіданні, оскільки законодавство України покладає на органи опіки та

піклування обов`язок щодо здійснення контролю за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей (ст. 177 СК України), а позивач до цієї категорії осіб не відноситься.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 960 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмила Анатоліївна, ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання спадкового договору залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Рівненським МВ МВС України в Рівненській області 21 квітня 2011 року) судові витрати в розмірі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.