ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 515/1862/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/4102/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року у складі судді Тимошенко С.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 не менше п`яти років до дня його смерті, визначивши заінтересованою особою Трапівську сільську раду Лиманської об`єднаної громади Татарбунарського району Одеської області.

Заяву обґрунтовував тим, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в с.Новоселиця Татарбунарського району Одеської області, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Незважаючи на те, що вони проживають у різних сілах, з квітня 2010 року між ними склалися дружні відносини, він постійно йому ( ОСОБА_3 ) допомагав, вони разом вели спільне господарство, сплачували рахунки за електроенергію, відзначали свята.

Посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, інших спадкоємців на цей час немає, спадкова справа не відкривалась, що при його зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини він отримав відмову, ОСОБА_2 просив суд задовольнити його заяву (а.с.2-4).

В.о. старости сіл Трапівка,Новоселиця, Зарічне ОСОБА_4 від імені Трапівської сільскої ради заяву визнав та просив справу розглянути у його відсутність (а.с.28).

Заявник та його представник ОСОБА_5 також просили розглянути справу у їх відсутність (а.с.27,41).

Справа розглянута судом першої інстанції у відсутності учасників судового процесу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судове рішення мотивовано тим, що факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квітня 2010 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджено наявними у справі письмовими доказами (а.с.56-57).

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка не залучалася до участі у справі, просить рішення суду скасувати та у задоволені заяви ОСОБА_2 відмовити.

Неправильність судового рішення обґрунтовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначила, що:

- факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років до дня його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , не відповідає дійсності, оскільки 17 липня 2014 року ОСОБА_3 взято під варту, а вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року ОСОБА_3 за скоєння злочину, передбаченого п.13ч.2ст.115 КК України, засуджено до позбавлення волі строком на 11 років;

- надалі ОСОБА_3 направлено для відбування покарання в м.Житомир, де він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- вона є донькою ОСОБА_3 , що встановлено рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25 червня 2018 року;

- на теперішній час в суді відкрито провадження про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.68-71).

В.о. старости сіл Трапівка, Новоселиця та Зарічне Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_4 до апеляційного суду надав заяву, в якій зазначив, що сільська рада позовні вимоги ОСОБА_2 визнає та просив розглянути справу у його відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та її представника, представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав

Відповідно до ч.4ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування рішення суду або неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання заявника разом з ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років з квітня 2010 року до дня його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доведеним та підтверджений відповідними письмовими доказами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 показала, що вона проживає в м.Одесі, що її батько неодноразово відбував покарання у містах позбавлення волі, що про смерть батька, який помер у в`язниці, її своєчасно не повідомили.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25 червня 2018 року встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 (а.с.63,80-82).

Згідно доданим до апеляційної скарги доказам, ОСОБА_3 , раніше судимий 05 квітня 2004 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.1ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі, в черговий раз був засуджений 26 грудня 2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за п.13ч.2ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі (а.с.84-88).

Відповідно актовому запису про смерть №426 від 11 лютого 2016 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причиною смерті зазначено: від нападу з використанням тупого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження. Реєстрація смерті проведена за місцем знаходження установи відбування покарання (а.с.37).

Згідно копії довідки виконкому Трапівської сільської ради Татарбунарського району, Одеської області від 05 грудня 2017 року на момент смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у житловому будинку по АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та не проживав (а.с.18).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, площею 3,77 га, що розташована на території Трапівської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.49,52-54).

Із матеріалів справи також видно, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 серпня 1993 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та проживає в АДРЕСА_2 (а.с.2,14зворот).

В суді апеляційної інстанції його представник показала, що зазначений шлюб не розірвано.

Крім того, заявник на підтвердження своїх доводів, надав суду низку доказів у копіях, виданих в.о.старости Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в.о.старости сіл Трапівка, Новоселиця та Зарічне Лиманської Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_4 та директором КП «Волна» ОСОБА_7., які, згідно поясненням представників сторін в суді апеляційної інстанції, є подружжям.

Апеляційний суд вважає наявні у справі копії, видані зазначеними особами, неналежними доказами, оскільки, всупереч ч.4ст.95 ЦПК України, вони не були належним чином засвідчені.

Дані про те, що суд першої інстанції досліджував оригінали цих доказів матеріали справи не містять.

Так, крім іншого, задовольняючи заяву,суд першої інстанції взяв до уваги, що згідно:

-копії довідки виконкому Лиманської сільської ради №334 від 04 квітня 2016 року ОСОБА_3 з квітня 2010 року по день смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживав однією сім`єю в АДРЕСА_2 ;

-копії актового запису про смерть №426 від 11 лютого 2016 року, ОСОБА_3

помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Житомир Житомирської області (а.с.56 зворот).

За дивних обставин, в.о. старости ОСОБА_4 , який в силу своєї посади, не міг не знати про чергове засудження ОСОБА_3 за чергове умисне вбивство, яке відбулось в ніч з ІНФОРМАЦІЯ_4 в будинку, належному ОСОБА_3 та розташованому по АДРЕСА_1 , видав довідки від імені виконкому Трапівської сільської ради 05 грудня 2017 року та від імені Лиманської сільської ради від 04 квітня 2018 року про проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі й у період відбування останнім покарання у місцях позбавлення волі (а.с.17,51).

Важко також зрозуміти чому суд першої інстанції, при дослідженні наведеної вище копії актового запису про смерть, не побачив, що реєстрація смерті проведена за місцем знаходження установи відбування покарання ОСОБА_3 (а.с.37 зворот).

Таким чином, апеляційний суд встановив, що:

-заявник був одружений, мав свою сім`ю, був молодше ОСОБА_3 більш ніж на 20 років та проживав в іншому селі;

-ОСОБА_3 , був засуджений за умисні вбивства у 2004 та 2014 роках, перебував під вартою з 17 липня 2014, а в подальшому - відбував покарання у місцях позбавлення волі, де і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

-Трапівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області припинила свою діяльність як юридична особа 19 лютого 2018 року, тобто до ухвалення судом рішення (а.с.77-79)

За таких обставин суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що ОСОБА_2 проживав разом із ОСОБА_3 з квітня 2010 року однією сім`єю не менше п`яти років до дня його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ще й за місцем його (заявника) проживання, незважаючи на наявність у ОСОБА_3 свого житла.

Відповідно до ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Разом із тим відповідно до пункту 2 вищевказаної постанови справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, за відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені і інші факти з метою захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

За пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку існує спір про право, оскільки встановлення факту за заявою ОСОБА_2 потрібно останньому для отримання у власність спадкового майна, після смерті померлого ОСОБА_3 .

При цьому, це право оспорює апелянт ОСОБА_1 , яка є донькою померлого ОСОБА_3 і на теперішній час звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщин, та яка не залучена до участі у справі, а тому вказаний спір необхідно розглядати у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Виходячи із зазначеного, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження, так і в процесі розгляду справи.

З огляду на викладене, враховуючи наявність у даній справі спору про право на нерухоме майно, рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 квітня 2018 рокупідлягає скасуванню, із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 не менше п`яти років до дня смерті спадкодавця.

При цьому апеляційний суд роз`яснює ОСОБА_2 , що він не позбавлений права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними, із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.

Керуючись ст.ст.368,374,377,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 квітня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Трапівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 грудня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков