Провадження № 2/750/2915/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2019 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова

в складі судді Коверзнева В. О.

учасники справи:

секретар судового засідання - Хамайко С. В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Огородник Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

1.Суть спору

1.1. 25.11.2019 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про поділ квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на Ѕ частку цієї квартири за кожним із сторін.

1.2. В обґрунтування позову вказує, що спірна квартира придбана під час шлюбу з відповідачем за спільні кошти подружжя, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на відсутність домовленості з відповідачем з приводу добровільного поділу квартири, позивач просить здійснити її поділ у судовому порядку.

2.Позиція учасників справи в судовому засіданні

2.1. У судовому засіданні позивач і його представник пред`явлений позов підтримали та полягали на задоволенні.

2.2. Відповідач не з`явилася з причин, які визнані судом неповажними.

3.Обставини справи, встановлені судом

3.1. Сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 05.11.2005 (а.с. 8). Як випливає з матеріалів справи (а.с. 28, 29), 28.12.2010 відповідач отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира).

3.2. Позивач стверджує, що Квартира придбана відповідачем за спільні кошти, а тому є спільним майном подружжя та підлягає поділу виходячи з рівності часток кожного з подружжя.

4. Застосовані судом релевантні норми права та висновки суду

4.1. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 57 Кодексу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

4.2. Системний аналіз наведених вище норм Кодексу дає підстави для висновку, що набуття одним з подружжя у власність майна під час шлюбу не є безумовною підставою для поширення на таке майно режиму спільної сумісної власності подружжя; таке право виникає лише в тому випадку, якщо майно придбано за спільні кошти подружжя, або створено внаслідок їхньої спільної праці, що підлягає доведенню в суді в разі, якщо один з подружжя не визнає за іншим право спільної сумісної власності на майно, яке придбано в шлюбі.

Крім того, Кодекс (частина перша статті 57) визначає випадки, коли придбане під час шлюбу майно залишається в особистій приватній власності того з подружжя, яким це майно набуте під час шлюбу, зокрема, майно набуте за особисті кошти одного з подружжя або внаслідок його приватизації (пункти 3, 4).

4.3. В якості доказу виникнення права спільної сумісної власності на Квартиру позивач надав лише Свідоцтво про право власності від 28.12.2010, яке видано на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради (а.с. 28).

Втім, у Свідоцтві не вказана причина набуття відповідачем права власності на Квартиру (придбання за договором купівлі-продажу, приватизація тощо), що має безпосереднє значення для визначення питання про режим права власності на Квартиру (спільна сумісна або особиста приватна власність), при цьому прямо впливає на вирішення цієї справи.

4.4. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, інтереси якого в суді представляла практикуючий адвокат, вказані приписи процесуального законодавства України не виконав і не надав суду належні докази, які підтверджують факт придбання відповідачем Квартири за спільні кошти подружжя; вказані особи не заявляли в суді клопотання про витребування відповідних доказів, при цьому не доводили неможливість їх самостійного отримання без допомоги суду.

За таких обставин, позивач вважається таким, що не довів у суді заявлені матеріально-правові вимоги належними, достовірними та достатніми доказами.

4.5. Додатково слід зазначити, що позивачем некоректно викладено зміст позовних вимог, які не було уточнено до початку розгляду справи по суті, оскільки фактично предметом позову є визнання права на частку в Квартирі, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, а не поділ Квартири, що передбачає виділення кожному співвласнику у праві спільної сумісної власності його частки в натурі.

4.6. З урахуванням мотивів, викладених в пунктах 4.1-4.5 рішення, пред`явлений позов не підлягає задоволенню.

4.7. Керуючись статтями 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

с у д в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.

Суддя В. О. Коверзнев