ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

13 серпня 2019 року м. Херсон

справа № 654/1418/19

провадження № 22-ц/819/1321/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого - Радченка С.В.,

суддів: Кутурланової О.В., Орловської Н.В.,

секретар: Пісоцька Т.І.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України у Херсонській області, в особі представника Діденко Аліни Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України у Херсонській області на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області, у складі судді Сіянко В.М. від 26 червня 2019 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Управління державної міграційної служби у Херсонській області

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

22 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гелетинці, Хмельницького району, Хмельницької області. В 1976 році її батьки разом з нею переїхали з Хмельницької області до с. Чулаківка, Голопристанського району, Херсонської області, де працювали в колгоспі. З 14.04.1976 по 01.03.1991 року заявниця була постійно зареєстрована та проживала в зазначеному населеному пункті. В березні 1991 року мала намір виїхати до родичів, а тому знялася з реєстрації. Проте, за сімейними обставинами, була змушена змінити свої плани та залишилась проживати в тому ж селі. В 1987 році її було документовано паспортом громадянина СРСР зразка, 1974 року серія НОМЕР_1 , який був втрачений нею при невідомих обставинах в 1992 році. Весь цей час заявниця не потребувала документу, який би підтверджував її особу, оскільки нікуди не виїздила. В лютому 2019 році вона звернулася до Голопристанського районного сектору УДМС в Херсонській області із заявою про втрату паспорту колишнього СРСР та отримання паспорту громадянина України. За результатом проведеної перевірки було встановлено особу заявниці, однак відмовлено їй в оформленні вказаного документу, оскільки не підтверджено її належність до громадянства України. На підставі вищевикладених обставин та у зв`язку з необхідністю отримання паспорта громадянина України, ОСОБА_1 просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявник підтвердила факт її постійного безперервного проживання на території України під час розгляду справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

23.07.2019 року УДМС України у Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 червня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не оцінив докази надані заявницею та доводи представника УДМС України у Херсонській області. Вважають, що копії всіх наданих заявницею документів не підтверджують факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гелетинці, Хмельницького району Хмельницької області.

14 серпня 1987 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про видачу їй паспорта у зв`язку з досягненням відповідного віку. За вказаною заявою її було документовано паспортом громадянина СРСР серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 в заяві та безпосередньо у суді першої інстанції пояснила, що вищезазначений паспорт громадянина СРСР був нею втрачений в 1992 році і після цього новий паспорт вона не оформляла та не отримувала. Лише 22.02.2019 року нею було подано заяву про втрату паспорту.

Згідно Висновку, затвердженого начальником Голопристанського РВ УДМС України в Херсонській області, вбачається, що в ході проведеної перевірки за заявою ОСОБА_1 було встановлено факт її постійного проживання та реєстрації на території с. Чулаківка з 14.04.1976 року по 01.03.1991 року. Вказаною перевіркою встановлено особу, однак не підтверджено її належність до громадянства України і на цій підставі, згідно пп. 1 п. 100 постанови КМУ від 25.03.2015 року №302 в оформленні паспорту було відмовлено.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно з підпунктами а), в) пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) (далі - Порядок) встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно роз`яснень даних Пленумом Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявником надані достатні та належні докази на підтвердження факту її народження та проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України і встановлення вказаного факту має правове значення для заявника.

Зокрема, цей факт доводиться довідкою Чулаківської сільської ради від 05.04.2019 року, згідно якої заявниця з 01.08.1991 року по теперішній час проживає на території сільської ради.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також підтвердили, що заявниця весь час проживала в с.Чулаківка та за кордон не виїжджала.

Також судом надана правильна оцінка між суперечностями в довідках сільської ради, усуваючи які судом була допитана інспектор з реєстрації населення ОСОБА_5 .І ОСОБА_6 , яка не спростувала відомості викладені заявницею в заяві.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 червня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 серпня 2019 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді О.В. Кутурланова

Н.В. Орловська