ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 501/1773/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/813/7191/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів -Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2019 року у складі судді Смирнова В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У березні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський М.М. (далі-приватний виконавець) звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Зазначав, що у нього на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист №501/1773/16-ц, виданий Іллічівським міським судом Одеської області від 27 листопада 2018року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 263 000 грн.

Посилаючись на те, що боржник 28 грудня 2018 року отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 грудня 2018 року, проте до нього не з`явився та не надав пояснення щодо невиконання рішення суду; що прийнятими заходами майно боржника не виявлено, приватний виконавець просив задовольнити його подання (а.с.1-3)

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2019 року подання приватного виконавця задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань, покладених на підставі виконавчого листа № 501/1773/16-ц, виданого Іллічівський міський суд Одеської області 27 листопада2018 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 263 000 грн. (а.с.22).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання приватного виконавця.

Неправильність ухвали суду мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Зокрема, заявник зазначив, заборона виїзду за кордон порушує його конституційні права на роботу за фахом та отримання доходів на утримання сім`ї; факт його ухилення від виконання зобов`язань не доведено; постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував та не знав про проведення виконавчих дій.

Апелянт також вказав, що ним оскаржено судові рішення першої та апеляційної інстанції, що ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження та зупинене виконання рішення суду до закінчення касаційного провадження (а.с.29-34,38-39).

Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники судового процесу не скористалися.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції керувався ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України в в`їзду до України», ст.ст.13, 441 ЦПК України та виходив з того, що на примусовому виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , який свої зобов`язання не виконує.

Апеляційний суд вважає такий висновок помилковим.

У порушення вимог п. 3 ч.1ст.260 ЦПК України в ухвалі суду першої інстанції взагалі не зазначено в чому саме полягає навмисне чи інше свідоме невиконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань по виконанню рішення суду.

Суд в своєму процесуальному документі обмежився лише цитуванням положень наведених вище норм закону та ЦПК України, та констатував факт знаходження на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , який свої зобов`язання не виконує.

Всупереч вимогам ч.4ст.441 ЦПК України подання приватного виконавця розглянуто судом у його відсутність, що потягло за собою неповне з`ясування обставин, які мають значення для його правильного вирішення.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 липня 2017 року під головуванням судді Смирнова В.В., залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 263 000 грн.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання гарантійної розписки безгрошовою та визнання договору позики неукладеним відмовлено за необґрунтованістю (а.с.40-43,44-48).

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказані судові рішення та зупинене їх виконання до закінчення касаційного провадження (а.с.39).

Також встановлено, що 13 грудня 2018 року стягувач ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця Долинського М.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження в якій зазначив місце реєстрації боржника: АДРЕСА_1 гуртожиток), а також місце його фактичного мешкання: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ,4-й поверх) та контактний телефон ОСОБА_1 (а.с.4).

14 грудня 2018 року приватним виконавцем Долинським М.М. ухвалена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 501/1773/16-ц, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 27 листопада 2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 263 000 грн.

Постановою приватного виконавця від 14 грудня 2018 року № 57918159 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно з відповідям Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником інформація щодо місця роботи, пенсії, відкритих номерів рахунків в банківських установах та джерела отримання доходів відсутні (а.с.9-12).

13 лютого 2019 року приватним виконавцем з метою встановлення майнового стану здійснено вихід за місцем проживання боржника за адресою зазначеному у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 . Під час виконавчих дій встановлено, що за відповідною адресою знаходиться гуртожиток, в якому боржник зареєстрований, проте не проживає, про що складено відповідний акт (а.с.14).

Обґрунтовуючи своє подання, приватний виконавець в суді апеляційної інстанції також посилався на письмові докази, що підтверджують факт того, що його постанова про відкриття виконавчого провадження від 14 грудня 2018 року була надіслана 18 грудня 2018 року боржнику ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та яка 28 грудня 2018 року вручена йому особисто (а.с.7,8).

Крім того, зазначав, крім надіслання відповідних запитів до реєструючих установ для з`ясування майнового стану боржника, які до позитивних результатів не призвели, він 13 лютого 2019 року здійснив вихід за адресою, зазначеною у виконавчому листі ( АДРЕСА_1 ), та встановив, що за вказаною адресою знаходиться гуртожиток, що в ньому божник не мешкає, про що складено відповідний акт (а.с.14).

В суді апеляційної інстанції боржник ОСОБА_1 показав, що постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував, що тривалий час проживає за іншою адресою, яка була відома судам першої та апеляційної інстанцій. Враховуючи те, що цивільна справа №501/1773/16-ц на даний час знаходиться у Верховному Суді, боржник, на підтвердження своїх доводів про обізнаність судів про його фактичне місце проживання, надав колегії суддів копію своєї апеляційної скарги на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 липня 2017 року у справі №501/1773/16-ц.

Із її змісту видно, що ОСОБА_1 зазначив в ній не лише місце своєї реєстрації (АДРЕСА_1 ), а й місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_2 та засоби зв`язку.

Крім того, дані про те, що ОСОБА_1 не приховував адресу свого фактичного проживання, що про цю адресу було відомо приватному виконавцю, об`єктивно підтверджено змістом заяви стягувача ОСОБА_2 на його ім`я, в якій містилось прохання відкрити виконавче провадження (а.с.4).

Проте, згідно наявним у справі матеріалам виконавчого провадження, в них відсутні дані, які б свідчили про те, що приватний виконавець здійснював виконавчі дії за місцем фактичного проживання боржника.

Аналізуючи надані учасниками судового процесу докази, апеляційний суд вважає, що приватним виконавцем не доведено, що ОСОБА_1 було відомо про відкриття виконавчого провадження, та виходить з того, що доводи подання приватного виконавця просвідоме ухилення боржника від виконання рішення суду є його припущенням.

Оскільки на час прийняття судового рішення (13 березня 2019 року) матеріали справи не містили належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а на час його перегляду апеляційним судом (03 грудня 2019 року), діє ухвала Верховного Суду від 13 травня 2019 року про зупинення виконання судових рішень попередніх інстанцій до закінчення касаційного провадження, ухвала суду першої інстанції, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у поданні приватного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13 березня 2019 року скасувати.

У поданні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков