Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2101/18 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.

у цивільній справі № 295/2101/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Катюха Олександра Віталійовича, про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування рішення нотаріуса як державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання права власності на майно,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог просила ухвалити рішення, яким визнати недійсною відмову ОСОБА_4 від прийняття спадщини за законом від 24.02.2017 року; визнати в Ѕ частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №2219, видане 09.09.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюха О.В., на підставі якого 09.09.2017 року зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ; визнати в Ѕ частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №2220, видане 09.09.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюха О.В., на підставі якого 09.09.2017 року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,05 га., розташовану по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ; визнати в 1/8 частині недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №2218, видане 09.09.2017 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюха О.В., ј ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 , на підставі якого 09.09.2017 року зареєстровано право власності на ј частку в квартирі за ОСОБА_3 ; скасувати рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності; визнати за позивачем право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 ; визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,05 га, розташовану по АДРЕСА_1 (а.с.56,58). В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її дочка - ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина за законом, до складу якої входять житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,05 га. за цією ж адресою, ј частка квартири АДРЕСА_2 . В липні 2017 року до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Катюха О.В. нею подано заяву про прийняття спадщини. За наслідком отримання інформації про прийняття нею спадщини з боку відповідача ОСОБА_3 , яка також є спадкоємцем першої черги, вчинявся психологічний тиск. Остання переконувала її відмовитись від спадщини і що така відмова буде стосуватися лише квартири, та не буде розповсюджуватись відносно іншого спадкового майна - житлового будинку. Тому нею було подано заяву про відмову від прийняття спадщини, яку подано внаслідок помилки. Станом на день підписання заяви ОСОБА_4 виповнилось 88 років, виявлено численні хвороби. Оскільки неправильне сприйняття фактичних обставин правочину вплинуло на справжнє волевиявлення позивача та з урахуванням вимог ст.229 ЦК України просила позов задовольнити.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2018 року залучено в якості позивачів у справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як правонаступників ОСОБА_4 (а.с.160,161).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. На думку апелянта, рішенням суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що сама ОСОБА_4 даючи свої пояснення в суді вказувала, що її онука ОСОБА_3 наполягала на тому, що їй потрібно відмовитись на її користь лише від квартири, при цьому такі вимоги мали систематичний характер у формі щоденних дзвінків, запевнень, що частка в будинку, де та проживає нею буде успадкована, а відмова може бути часткова. Підписуючи заяву, вона не мала змоги її прочитати, зрозуміти правильно і якби їй було роз`яснено, що цією заявою вона відмовляється від всієї спадкової маси, то вона ніколи б не погодилась її підписати. Крім того, судом під час надання пояснень ОСОБА_4 було підтверджено, що остання мала тяжкі захворювання, поганий зір, дуже поганий слух, похилий вік, відсутність належної освіти задля правильного сприйняття дійсних обставин. Покази свідка ОСОБА_6 , яка підтвердила наявність впливу відповідачки на ОСОБА_4 з метою підписання заяви про відмову від спадщини, відсутність доказів спростування нотаріусом обставин, які відбувались під час підписання заяви, доказів роз`яснення ним суті правочину, а не лише на формальне посилання на текст в заяві, під яким поставлено підпис ОСОБА_4 , про роз`яснення ним правильності розуміння правочину. Також, на думку апелянта, судом залишено поза увагою визнання відповідачкою обставин, що та дійсно наполягала на підписанні заяви про відмову від спадщини, пояснюючи це необхідністю відмовитись від квартири, а не від всієї спадщини. Саме відповідачка викликала таксі та повезла ОСОБА_4 до нотаріуса. Тобто внаслідок умисних дій відповідачки ОСОБА_4 помилково вважала, що може відмовитися від конкретно визначеного майна.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 24.05.2017 року серія НОМЕР_2 (а.с.18).

Після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається з: ј частини квартири АДРЕСА_2 , житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,05 га, розташованої по АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_3 , яка є донькою померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 подано заяву про прийняття спадщини.

14.06.2017 року заяву про прийняття спадщини подано позивачем - матір`ю ОСОБА_5

Заявою від 18.07.2017 року заяву про прийняття спадщини відкликано. В той же день ОСОБА_4 подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь спадкоємиці за законом ОСОБА_3

Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. 09.09.2017 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом відносно вказаного вище нерухомого майна та прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх і переконливих доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано та правильно відмовив у позові.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу (ч.5 ст.1274 ЦК).

Згідно з ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.83 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, суд правильно вважав, що позивачкою не надано доказів про існування помилки при складанні нею заяви про відмову від прийняття спадщини.

За змістом цієї заяви ОСОБА_4 усвідомлювала значення своїх дій та мала можливість керувати ними, розуміла обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за її справжньою волею. При цьому нотаріусом роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

На заяві присутній власноручний напис заявниці «почитано особисто», заяву посвідчено підписом.

Доводи апелянта про недійсність правочину внаслідок похилого віку та поганого стану здоров`я в даному випадку правового значення не мають, оскільки позов заявлено з інших правових підстав.

Крім того, згідно з положеннями ч.6 ст.1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Проте, у період з дня подання заяви про відмову від прийняття спадщини - з 18.07.2017 року до завершення строку для її прийняття - 17.08.2017 року ОСОБА_4 заяву про відмову від спадщини не відкликала, хоча мала для цього достатньо часу.

Також суд звертає увагу, що на час відкриття спадщини позивач не була власником спірного нерухомого майна, але без перешкод проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 і її право на проживання ніким не заперечувалось. Доводи про залежність відповідного права від набуття майна у власність є формальним.

За наведених обставин суд обгрунтовано вважав, що підстав визнавати недійсною відмову від спадщини немає. Інші вимоги є похідними від цих вимог, а тому теж задоволенню не підлягають.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 17 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 09.08.2019 року.