Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 760/6454/18

провадження №61-10589св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року у складі судді Українця В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») про визнання права, розірвання та припинення договору, визнання окремих положень правочину недійсними, визнання бездіяльності протиправною та незаконною, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 27 листопада 2015 року між ним та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладений депозитний договір № 090/11/15/0060. Він вважав, що договір укладено на два повні календарні роки, тому термін повернення вкладу по ньому, за його припущенням і підрахунком, мав припадати не раніше ніж на 27 листопада 2017 року.

24 листопада 2017 року він зателефонував до банку та замовив суму для видачі через касу на 27 листопада 2017 року.

27 листопада 2017 року він належних йому коштів не отримав та був повідомлений, що з 22 листопада 2017 року банк здійснив автоматичну пролонгацію договору, на яку він своєї згоди не надавав.

27 листопада 2017 року він ініціював розірвання договору як такого, що безпідставно продовжений на нових (одноосібно змінених) умовах у частині зменшення розміру процентної ставки, на новий строк.

28 листопада 2017 року ним додатково подано претензію-вимогу щодо розірвання договору з 27 листопада 2017 року та негайного повернення (видачі через касу) належних йому коштів, але суми вкладу (свій депозит) він так і не отримав.

Таким чином, з 27 листопада 2017 року відповідач як банк-боржник, який не видав вклад на вимогу вкладника, вважається таким, що прострочив своє грошове зобов`язання.

22 грудня 2017 року він повторно звернувся з заявою щодо видачі належної суми грошових коштів через касу, проте сам вклад так і не отримав, а отримав лише нараховані проценти.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати за ним, як вкладником і споживачем безумовне/безспірне право на відмову від договору шляхом його припинення (розірвання) в односторонньому порядку (за заявою вкладника), а також визнати договір таким, що є припиненим (розірваним) з 27 листопада 2017 року згідно із заявою від 27 листопада 2017 року.

Визнати окремі положення (частини) двостороннього правочину, а саме: умови абзаців першого-третього пункту 1.3. розділу 1 та пункту 2.2. розділу 2 договору, які суперечать вимогам чинного законодавства України, дискримінаційними (несправедливими) та такими, що є недійсними (нікчемні) з моменту укладення договору.

Визнати бездіяльність відповідача в частині невизнання його права на розірвання договору у зв`язку зі зміною зобов`язання, і неодноразовим невиконанням ним його заяв-вимог про видачу вкладу (депозиту) протиправною та незаконною, а також зобов`язати його негайно видати суму вкладу (депозиту) в валюті вкладу через касу.

Стягнути з відповідача на його користь неустойку у вигляді пені (3 %) за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 6 690 Євро та 10 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог щодо несправедливості оспорюваних ним умов договору та відсутності підстав для розірвання депозитного договору від 27 листопада 2015 року № 090/11/15/0060 укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк». Також, суд виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про: визнання за позивачем права на відмову від договору шляхом його припинення (розірвання) односторонньому порядку (за заявою вкладника), а також визнання договору таким, що є/був припиненим (розірваним) з 27 листопада 2017 року згідно з заяви від 27 листопада 2017 року; визнання бездіяльності відповідача в частині невизнання права позивача на розірвання договору в зв`язку зі зміною зобов`язання, і неодноразовим невиконанням ним його заяв-вимог про видачу вкладу (депозиту) протиправною та незаконною, зобов`язання негайно видати суму вкладу (депозиту) в валюті вкладу через касу; стягнення неустойки у розмірі 6 690 Євро та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 08 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що оскаржувані положення умов договору є несправедливими та такими, що ввели позивача в оману. Разом з тим, банком порушено статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

При цьому посилається на правові позиції постанов Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справах № 752/4854/16-ц та № 570/2219/17.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 листопада 2015 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено депозитний договір № 090/11/15/0060, за умовами якого вкладник розміщує грошові кошти в сумі 2 230 Євро на відповідний депозитний рахунок в ПАТ АБ «Укргазбанк» на умовах цього договору на строк 725 календарних днів з дати зарахування коштів на депозитний рахунок з 27 листопада 2015 року по 21 листопада 2017 року зі сплатою банком вкладнику процентів із розрахунку 10 % річних за зазначений строк (а.с.11).

27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ АБ «Укргазбанк» з заявою про дострокове повернення депозиту (частини депозиту) в сумі 2 230 Євро (а.с. 38).

28 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою, в якій пропонував вважати депозитний договір таким, що припинив свою дію з 27 листопада 2017 року та вимагав виплатити йому суму вкладу та нараховані відсотки (а.с. 12).

Листом від 12 грудня 2017 року ПАТ АБ «Укргазбанк» повідомив ОСОБА_1 про те, що можливість дострокового повернення банківського вкладу погоджена та роз`яснено, що для отримання коштів йому необхідно звернутися до відділення банку (а.с.13).

22 грудня 2017 року позивач подав заяву в якій просив видати належну йому суму (а.с.15).

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій вимагав або вважати договір таким, що був розірваний 27 листопада 2017 року, що має наслідком повернення йому суми вкладу зі сплатою процентів за користування грошовими коштами та встановленої законом неустойки (пені) у розмірі 3 % за кожен день прострочення, починаючи з 27 листопада 2017 року по дату видачі вкладу (включно), або вважати договір таким, що продовжений на попередніх умовах, тобто на новий дворічний (725 днів) строк під 10 % річних (а.с.17-18).

У листі від 17 січня 2018 року, адресованому банком ОСОБА_1 зазначено, що банком було погоджено дострокове припинення строку дії договору та 07 грудня 2017 року ОСОБА_1 пропонувалось відповідно до пункту 8.4. договору укласти додаткову угоду, проте він відмовився (а.с. 40).

З 28 листопада 2017 по 27 грудня 2017 в ПАТ АБ «Укргазбанк» діяла короткострокова депозитна акція для фізичних осіб-вкладників ПАТ АБ «Укргазбанк», умовами якої було передбачено, що для всіх учасників акції, в разі їх бажання, надається можливість достроково повернути депозити, розміщені в національній та іноземних валютах, за умови перерахунку раніше нарахованих процентів за неповний строк зберігання коштів, що починається з першого дня продовженого строку зберігання коштів та закінчується в день, який передує дню дострокового повернення депозиту за процентною ставкою із розрахунку 0,01 % річних. Умовою для участі в акції є підписання клієнтом додаткової угоди до депозитного договору (строковий банківський вклад), що достроково розривається.

27 грудня 2017 року банком виплачені проценти за договором від 27 листопада 2015 року в сумі 355,17 Євро, що підтверджується заявою на видачу готівки від 27 грудня 2017 року та випискою з особового рахунку (а.с. 43, 44).

Відповідно до абзаців 1-3 п.1.3. договору у випадку не витребування вкладником свого депозиту не раніше 7 (сьомого) банківського дня та не пізніше 2 (другого) банківського дня до дня закінчення строку зберігання коштів, вважати договір щоразу продовженими на визначену в пункті 1.1. договору кількість календарних днів.

Останній продовжений строк зберігання коштів вважати кінцевим продовженим строком зберігання коштів.

Розмір процентної ставки на продовжений строк зберігання коштів встановлюється з першого дня продовженого строку зберігання коштів. Процентна ставка встановлюється на рівні діючої процентної ставки у банку у перший день продовженого строку зберігання коштів, для відповідного виду депозитного вкладу та строку.

Згідно з п. 2.2. договору вкладник зобов`язався повідомити банк про намір повернення депозиту не раніше 7 (сьомого) банківського дня та не пізніше 2 (другого) банківського дня до закінчення строку зберігання коштів або до дня закінчення продовженого строку зберігання коштів, визначених у п. 1.1. або 1.3. договору за телефоном контакт-центру або письмово у відділенні банку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Доводи касаційної скарги про те, що банком порушено статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, зокрема: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору є безпідставні, оскільки оспорювані позивачем умови договору не містять права банку зменшувати розмір процентної ставки у односторонньому порядку.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами попередніх інстанцій не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права, а посилання на практику Верховного Суду є безпідставним, так як у вказаних справах встановлені різні фактичні обставини.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Г. В. Кривцова