Єдиний унікальний номер справи 478/873/17
Провадження № 22-ц/812/2006/19 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В..,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області, яку постановлено 04 листопада 2019 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Томашевського О.О., за скаргою ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, допущених під час примусового виконання рішення суду та покладення обов`язку виконати певні дії,

в с т а н о в и л а:

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (Інгульський ВДВС), Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про неправомірну бездіяльність двох названих державних органів та покладення на них обов`язку виконати певні дії, який обґрунтовував наступним.

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Миколаївгаз» про визнання дій неправомірними та покладення обов`язку вчинити певні дії, підставою чого стало порушення працівниками Казанківського УЕГГ ПАТ «Миколаївгаз» під час перевірки газового лічильника у належному йому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , умов договору з газопостачання, укладеному сторонами між собою. Так, працівники відповідача, начебто, виявили пошкодження пломби заводу-виробника лічильника, у зв`язку з чим, в той же день, слюсарем Казанківського УЕГГ складено акт про демонтаж лічильника та направлено лічильник для проведення експертизи. Однак іншого лічильника замість демонтованого встановлено не було. 01 серпня 2016 року йому надано висновок експертизи № 325 та платіжне доручення на оплату вартості експертизи лічильника газу на суму 1 246 гривень 46 копійок.

Вважаючи, що товариством порушено строки повірки лічильника по газу, не повідомлено його про результати такої повірки, проведено експертизу без його участі, як споживача, та ще й з порушенням терміну її проведення, без його ознайомлення з результатами експертизи, не встановлення іншого лічильника, просив визнати дії ПАТ «Миколаївгаз» неправомірними та зобов`язати відповідача встановити безкоштовно газовий лічильник у його помешканні.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено. Визнано дії ПАТ «Миколаївгаз» неправомірними та зобов`язано їх встановити ОСОБА_1 безкоштовно газовий лічильник за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначене рішення суду набрало законної сили та на його підставі Казанківським районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист.

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Інгульського ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження.

12 березня 2019 року позивач отримав повідомлення Інгульського ВДВС про повернення виконавчого документу стягувачу, підставою чого зазначено відсутність документу, що підтверджував би оплату стягувачем авансового внеску, належного до сплати при подачі виконавчого листа до виконання.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 , відповідно до вимог ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся із скаргою на таке, до начальника Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Возняка Р.І.

Проте, лише 19 жовтня 2019 року, він отримав копію постанови Інгульського ВДВС від 17 травня 2019 року про перевірку законності виконавчого провадження та відсутність підстав для визнання бездіяльності виконавчого органу незаконною, при цьому зазначив, що ця відповідь надійшла від державного органу, до якого він навіть не звертався зі скаргою.

28 жовтня 2019 року позивач уточнив свої вимоги та остаточно просив суд визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Інгульського ВДВС та Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області і винести окрему ухвалу для притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду на стадії її прийняття, у зв`язку із спливом строку на вчинення процесуальної дії.

Не погодившись з таким, позивач подавна цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а також на те, що висновки суду не ґрунтуються на процесуальному законодавстві, просив її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржену ухвалу суду І інстанції скасувати, виходячи з наступних підстав.

Так, залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки строк на вчинення процесуальної дії сплинув, та він був обізнаний про порушення своїх прав ще 26 вересня 2019 року, коли оскаржував бездіяльність державних виконавців до керівника ГТУЮ у Миколаївській області, а клопотання про поновлення вказаного строку не подано, то така скарга підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє заявника можливості повторно звернутися до суду з вказаною скаргою, одночасно подавши клопотання про поновлення строку для звернення до суду.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, не погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх не вірними, не обґрунтованими й не законними.

Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Так, дійсно, відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 74 вказаного закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

З правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 13.03.2019 року по справі №920/149/18, строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця обчислюється у календарних днях.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 25 лютого 2019 року звернувся до Інгульського ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 5).

12 березня 2019 року позивач отримав повідомлення Інгульського ВДВС про повернення виконавчого документу стягувачу оскільки стягувачем при подачі виконавчого листа до виконання не було долучено квитанцію про сплату авансового внеску (а.с. 14).

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

ОСОБА_1 , відповідно до цих вимог Закону, звернувся із скаргою до начальника Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Возняка Р.І ., яку ГТУЮ у Миколаївській області отримало 30 вересня 2019 року, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 10, 11).

Відповідь на його скаргу тривалий час не надходила, та лише 19 жовтня 2019 року, скаржник отримав копію постанови Інгульського ВДВС від 17 травня 2019 року про перевірку законності виконавчого провадження, до якого він навіть не звертався, визнано дії державного виконавця такими, що вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 13).

Зазначена дата отримання скаржником листа від Інгульського ВДВС підтверджується роздруківкою з реєстру «Укрпошта» за номером листа № 578 (а.с. 60-61).

З огляду на викладені обставини, скаржник обрав спочатку спосіб захисту своїх прав, звернувшись відразу не до суду, а до начальника ГТУЮ у Миколаївській області, якому і підпорядкований Інгульський ВДВС.

Саме після отримання 19 жовтня 2019 року вищезазначеного листа, ОСОБА_1 дізнався, що його звернення до начальника ГТУЮ у Миколаївській області позитивних результатів не дали та зазначена бездіяльність порушує його права.

21 жовтня 2019 року він звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області із позовною заявою про неправомірну бездіяльність двох державних органів та зобов`язання виконати певні вимоги рішення суду, тобто через два дні з моменту коли особа дізналась про порушення своїх прав, що повністю відповідає вимогам ст. 449 ЦПК України.

Проте, суд І інстанції, був іншої думки, та, помилково вважаючи що ОСОБА_1 пропустив процесуальний строк для звернення до суду зі скаргою, залишив її без розгляду, що є неприпустимим, а тому оскаржена ухвала підлягає скасуванню.

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі "Bellet v. France" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись, як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням скарги та доданими до неї матеріалами до суду 1 інстанції, для вирішення питання про відкриття по ній провадження.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 379, 381-383, 387 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 листопада 2019 року скасувати, а скаргу ОСОБА_1 , з доданими до неї матеріалами, про визнання неправомірною бездіяльності керівника Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Павлюка Павла Миколайовича і старшого державного виконавця того ж відділення Гаїбова Руслана Ельшановича, а також, керівника Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Возняка Романа Івановича, допущених під час примусового виконання рішення суду та про покладення обов`язку виконати певні дії - направити до Казанківського районного суду Миколаївської області для вирішення питання про відкриття по ній провадження.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 грудня 2019 року