Постанова

Іменем України

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 464/1436/18

провадження № 61-4044св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» на рішення Сихівського районного суду м. Львова

від 18 жовтня 2018 року в складі судді: Мички Б. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року в складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» (далі - ДП «Львівський військовий лісокомбінат») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, зобов`язання здійснення оплати періоду тимчасової непрацездатності, стягнення середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він працював у ДП «Львівський військовий лісокомбінат» на посаді головного інженера. 05 лютого 2018 року перебував на лікарняному, проте наказом відповідача від 05 лютого 2018 року № 32-ос його звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважав вищевказаний наказ про його звільнення з посади головного інженера ДП «Львівський військовий лісокомбінат» незаконним та безпідставним, оскільки його звільнення відбулось у період його тимчасової непрацездатності та за відсутності згоди профспілки.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ

від 05 лютого 2018 року № 32-ос про звільнення його з займаної посади; поновити його на посаді головного інженера ДП «Львівський військовий лісокомбінат»; здійснити оплату періоду його тимчасової непрацездатності з 05 лютого

2018 року відповідно до виданих листків непрацездатності; виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 січня

2019 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Львівський військовий лісокомбінат» від 05 лютого 2018 року № 32-ос про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного інженера ДП «Львівський військовий лісокомбінат» з 05 лютого 2018 року.

Стягнуто з ДП «Львівський військовий лісокомбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 120 981,06 грн без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та у рахунок відшкодування моральної шкоди - 3 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивача звільнено з роботи з порушенням норм трудового законодавства, правовими наслідками чого є поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2019 року ДП «Львівський військовий комбінат» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2019 року вказаний відзив було повернуто заявнику, оскільки він не відповідав вимогам частин другої, четвертої статті 183 ЦПК України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 працював на посаді головного інженера

ДП «Львівський військовий лісокомбінат».

Наказом ДП «Львівський військовий лісокомбінат» від 04 грудня 2017 року

№ 273-ос у зв`язку із зміною штатної структури та виведенням із штатного розпису ДП «Львівський військовий лісокомбінат» посади головного інженера, переведено з 04 лютого 2018 року головного інженера ОСОБА_1 на посаду старшого майстра Черемошнянського лісництва Волинського військового лісгоспу.

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 видано попередження про зміну істотних умов праці.

05 лютого 2018 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДП № 389596, виданим 16 лютого 2018 року комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги.

Наказом від 05 лютого 2018 року № 32-ос ОСОБА_1 було звільнено з посади головного інженера ДП «Львівський військовий лісокомбінат» згідно з

пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено без отримання роботодавцем попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Недопустимість звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Частиною першою статті 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40, пунктами 2, 3 статті 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що в день звільнення, зокрема, 05 лютого 2018 року, ОСОБА_1 перебував на лікарняному, дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог статті 40 КЗпП України, що є підставою для поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2019 року зупинено виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 рокудо закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська