Єдиний унікальний номер 225/3560/19 Номер провадження 22-ц/804/3038/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі :

доповідача - судді: Мірути О.А.,

суддів: Космачевської Т.В., Канурної О.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 225/3560/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 10 вересня 2019 року (судя Ткач Г.В.), повне судове рішення складено 10 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В червні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 11 листопада 2008 року відповідач з позивачем уклали договір № б/н та відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2019 року має заборгованість в розмірі 403315, 62 гривень, яка складається з наступного: 5558, 33 гривень - заборгованість за кредитом; 394857, 29 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2900 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.11.2008 року у розмірі 121706,21 грн., яка складається з наступного: 5555, 33 грн. - заборгованість за кредитом, 116147,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 11 листопада 2008 року по 31 жовтня 2017 року та судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 10 вересня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 листопада 2008 року в сумі 5558 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 33 коп. та судові витрати, які складаються з: судового збору в розмірі 87 (вісімдесят сім) гривень 73 копійки. В задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому у банка виникло право вимагати від відповідача повернення суми кредиту. Позовні вимоги про стягення заборгованості за відсотками за критстування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту не підлягають задоволенню, оскільки на думку суду першої інстанції позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки зазначений висновок зроблений в іншій конкретній справі з інших правовідносин, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору які погоджені між сторонами у належний спосіб. Зазначає, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення, чи не укладення кредитного договору, тому на їх думку, вказані обставини свідчать про згоду відповідача з усіма умовами цього договору. Крім того, відповідач під час підписання анкети - заяви ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, щодо умов кредитування, а тому вважають, що відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто усіх істотних умов договору, у тому числі щодо відсотків, пені та штрафів.

Звертає увагу, що відповідач не заперечував факту ознайомлення з Умовами та Правилами чи Тарифами, не доводив, що його було ознайомлено з іншими Умовами та Правилами, не заперечував зміст таких Умов. За таких обставин суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, встановивши, що відповідач не повернув вказаний кредит, наданий банком. Відмовивши у стягнення відсотків по кредиту, суд першої інстанції допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст. 274 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Відповідно до чч.1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені зокрема в пункті 6 частини першої статті 353 цього Кодексу (повернення заяви позивачеві (заявникові)), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст. 7 ЦПК України.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно анкети-заяви № від 11.11.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту (а.с.9).

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с.11).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. (а.с.11-16).

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова процентна ставка складає 30% річних. (а.с.10).

Згідно з наданим розрахунком заборгованості за договором, відповідачем не виконувались умови кредитного договору б/н від 11.11.2008 року.

Відповідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11 листопада 2008 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 121706, 21 грн., яка складається з наступного: 5558, 33 грн. - заборгованість за кредитом, 116147, 88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 11.11.2008 року по 31.10.2017 рік.

За вказаним розрахунком, проценти за користування грошовими коштами банк нараховував за процентними ставками 30% річних за період з 05 січня 2009 року 31.08.2014 рік, в період 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року - за процентною ставкою у розмірі 34,80%, а в період 01 квітня 2015 року до 30 квітня 2019 року - за процентною ставкою у розмірі 43,20% річних.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

В ч. 1 ст. 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Позивачем рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 121706, 21 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до вимог чч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Оскільки позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, посилався на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витягом з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву- анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрифів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з заяви-анкети ОСОБА_1 про видачу кредиту, позичальник погодився з Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді і які він підписав без застережень, про що свідчить довідка про умови кредитування «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду з зазначенням дати її підписання 05 січня 2009 року (а.с. 9,10).

Колегія суддів вважає, що позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови оплати процентів за користування кредитними коштами, базова процентна ставка складає - 30% річних, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містять підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 січня 2019 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, ці обставини дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 11 листопада 2008 року, представленого суду першої інстанції, заборгованість боржника за процентами станом на 30 квітня 2019 року становила 116147, 88 грн., виходячи з процентної ставки за кредитом, яка змінювалася протягом строку дії договору з 30,00% до 43,20%.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що умови кредитного договору є обов`язковими для учасників такого договору.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У чч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з п. 22 ч. 1 статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням цих положень, колегія суддів вважає, що боржник ОСОБА_1 повинен був діяти добросовісно у договірних відносинах і, користуючись кредитними коштами повинен був оплачувати проценти, узгоджені з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки зі справи вбачається, що при пред`явленні позову банк подав суду розрахунок заборгованості, анкету-заяву, з яких вбачається, що ОСОБА_1 у листопаді 2008 року отримав за його заявою кредитну картку, зі строком до квітня 2019 року, регулярно користувався карткою, знімав кошти через термінали самообслуговування, здійснював інші операції, у тому числі, погашав кредит.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 05 січня 2009 року процентна ставка зазначена у сумі 3%, проте зі змісту довідки про умови кредитування 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, тобто 30,00% річних.

Тому, апеляційний суд вважає, що позивач неправомірно підвищив розмір процентної ставки до 43,20% річних, які банк обґрунтовує посиланням на Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на таке.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 30,00% річних.

Визначаючи період за який банк має право заявляти вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

Позивачем зазначено, що відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього до 30.11.2012 року, № 310242 зі строком дії до останнього 31 липня 2020 року і ця обставина відповідачем не спростована.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, апеляційний вважає, що розмір заборгованості за процентами за період з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року має бути 30% річних, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки.

Так, відповідно до наданого банком розрахунку кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року становить 1186 днів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, із визначенням розміру заборгованості за процентами, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки 30% річних з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року.

Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період становить 3,974 грн (4021. 69 х 30%) : 360) х 1186 дні.

Тобто, за період з 11 листопада 2008 року по 31 жовтня 2017 року загальна заборгованість по процентам за користування кредитом становить 8542,08 (5493, 48 грн. + 3048,60 грн), де 5493, 48 грн - сума процентів, нарахованих банком за період з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року (до неправомірного підвищення процентної ставки), тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковою), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині заборгованості по процентам за користування кредитом з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір: за пред`явлення позову у розмір 1921 грн. і за подання апеляційної скарги у розмірі 2881, 50 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача стягуються на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 222, 56 грн. (1921 грн. х 14 100 грн. 41 коп. : 121 706 грн. 21 коп. ), 333, 83 грн. (2881 грн. 50 коп. х 14, 100 грн. 41 коп. : 121 706 грн. 21 коп.)

Враховуючи, вищезазначене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця у компенсації судових витрат у розмірі - 556 грн. 39 коп. (222 грн. 56 коп. - 333 грн. 83 коп.).

Керуючись статтями 369, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 10 вересня 2019 року в частині відмови у стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по процентами та стягнення судового збору - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 11 листопада 2008 року по 31 жовтня 2017 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 11 листопада 2008 року по 31 жовтня 2017 року в розмірі - 8542, 08 (вісім тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі - 556 грн. 39 коп. (п`ятсот п`ятдесят шість гривень) 39 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2019 року.

Суддя - доповідач: О.А.Мірута

Судді: Т.В. Космачевська

О.Д. Канурна