ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2827/19
Провадження №2/477/1100/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі судових засідань Сірюк С.В.,

за участю:

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому, підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Шевченківської об`єднаної територіальної громади, третя особа приватний нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Реукова Н.А., про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій позивачі просять визнати за ними право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема за ОСОБА_1 право власності на 3/ 4 частини та за ОСОБА_2 1 / 4 частини вказаного нерухомого майна, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що після смерті ОСОБА_3 матері позивача ОСОБА_1 та бабусі позивача ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, в тому числі, у виді вище вказаного житлового будинку. Вони є такими, що спадщину прийняли. Отримали свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за вказаною адресою у відповідних частках, зокрема ОСОБА_1 3/ 4 частки, ОСОБА_2 1/ 4 частки. Однак позивачі позбавлені можливості в оформленні своїх спадкових прав щодо вище вказаного житлового будинку, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо цього майна їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього, який би підтверджував право власності спадкодавця на це майно.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Вказували на те, що спірний житловий будинок належав спадкодавиці ОСОБА_3 , проте відповідного свідоцтва щодо своїх прав на вказане майно нею отримано не було та що нині перешкоджає їм в оформленні своїх спадкових прав щодо цього майна.

Представник відповідача - Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визнання за ними права власності на вище вказаний житловий будинок визнала та просила про розгляд справи за відсутності їх представника.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 200, 206, 207 ЦПК у зв`язку із визнанням позову відповідачем, є за можливе прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

За даними копії свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 16 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Реуковою Н.А., спадкоємцями ОСОБА_4 є її син ОСОБА_1 на 3 / 4 частки, та її онук ОСОБА_2 на 1/ 4 частку та спадщина на яке видане свідоцтво складається з земельної ділянки №6, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 Гай, АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Право щодо цього майна у відповідній частці зареєстровано за позивачами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 15-17).

Підстави, з яких позивачі були змушені звернутися до суду із цією позовною заявою підтверджуються змістом постанови нотаріуса від 09 листопада 2019 року, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_4 на вище вказаний житловий будинок з господарськими будовами та спорудами, у зв`язку з ненаданням документу, що підтверджує факт належності вказаного майна спадкоємцю (а.с. 23).

Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вказують позивачі, правовстановлюючого документу на своє ім`я спадкодавиця не отримувала, тобто аналогічні підстави перешкоджають в оформленні спадкових прав і позивачу ОСОБА_2 .

На підтвердження належності спірного житлового будинку спадкодавцю ОСОБА_4 позивачами надано копію погосподарчої книги за адресою АДРЕСА_1 , в розділі ІІІ якого зазначено відомості про ОСОБА_4 як власницю вказаного майна. За даними вказаного документу, житловий будинок збудовано у 1965 році (а.с. 32-34).

Згідно зі ст.1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність 22.02.1988 року, та з урахуванням Постанови від 26.08.1948 року Ради Міністрів СРСР «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року», кожен громадянин і громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок. Відповідно до п. 2 вказаної Постанови від 26.08.1948 року, земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводилися за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, вище вказаними Указом та Постановою від 26.08.1948 року визнавалося, що підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування житлового будинку з додержанням вимог законодавства.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність згідно з наказом Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, перша передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів в погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року, реєстрація права власності на жилий будинок підтверджувалась саме записом в погосподарчій книзі.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості публічних актів органів влади, що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Окрім того, відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.03.2019 року, що набрало законної сили 03.05.2019 року, у справі №477/2390/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності щодо цього ж спірного майна, та яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено, судом встановлено належність спірного житлового будинку ОСОБА_4 та відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, дані обставини не потребують подальшого доказування.

Зі змісту вказаного рішення також вбачається, що перша інвентаризація даного майна проведена лише в 2018 році, і лише з того часу даний житловий будинок існує як річ у розумінні ст. 179 ЦК України, щодо якої можуть виникнути цивільні права та обов`язки.

Щодо даних технічного паспорту на спірний житловий будинок, у якому рік побудови житлового будинку (літ. А) та більшості господарських будов і споруд значиться рік 1978 рік та пізніше, то за повідомленням Миколаївського міжміського БТІ, технічний паспорт на спірний житловий будинок був виготовлений 21.19.2018 року на замовлення ОСОБА_5 . Рік забудови житлового будинку в технічному паспорті зазначений зі слів замовника (тобто ОСОБА_6 ) відповідно до п. 10 (і) Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуту України від 24.05.2001 року № 127 зі змінами та доповненнями.

З замовленням та виготовленням вище вказаного технічного паспорту, зазначені в ньому відомості щодо років забудови спірного житлового будинку та господарських будов і споруд є зафіксованими та приймаються за первинні дані при виготовленні наступної технічної документації щодо вказаного майна (а.с. 18-22), за такого розбіжності в даних щодо року забудови у погосподарчій книзі та даних технічного паспорту не спростовують належність спірного майна ОСОБА_4 .

За наведеного вище, суд дійшов висновку, що за життя ОСОБА_4 набула прав власника щодо спірного житлового будинку, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила.

Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності ОСОБА_4 на житловий будинок із зміною законодавчих норм не припинилося, і відсутність правовстановлюючого документу та державної реєстрації цих прав, не спростовує набутих ОСОБА_4 прав щодо спірного житлового будинку як власника, проте перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцями.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1266, 1268 ЦК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями за законом майна після смерті ОСОБА_4 , проте через вище вказані обставини позивачі позбавлені можливості нотаріально оформити свої спадкові права, встановивши належність вище вказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає захисту судом шляхом визнання за ними права власності на вказане спадкове майно у відповідній частці.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 3 / 4 (три четвертих) частки та за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1/ 4 (одну четверту) частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будов та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2019 року, з якої обчислювати строк на подання апеляційної скарги.

З повним текстом рішення учасники справи можуть ознайомитись та отримати його копію в канцелярії суду з 19 грудня 2019 року.

Суддя Л.М. Семенова