Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 446/185/18

провадження № 61-9604св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Стрепнівська сільська рада Кам?янка-Бузького району Львівської області,

третя особа ? ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 листопада 2018 року у складі судді Бакай І. А. та постанову Львівського апеляційного суду від 21 березня 2019 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовними вимогами до Стрептівської сільської ради Кам?янка-Бузького району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно ? житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними спорудами та земельна ділянка (пай), розташована на території Стрептівської сільської ради Кам?янка-Бузького району Львівської області.

Ще до відкриття спадщини ОСОБА_1 було відомо, що його матір?ю був складений заповіт на користь його сестри - ОСОБА_4 . Однак, як йому стало відомо, ОСОБА_4 спадщину згідно заповіту не прийняла, а тому він має право на першочергове спадкування за законом після смерті своєї матері.

Для прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся 04 грудня 2017 року до нотаріуса, де йому було повідомлено, що він пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини і, що цей строк можливо продовжити лише в судовому порядку.

Враховуючи те, що він постійно здійснював міжнародні вантажні перевезення у нього не було можливості оформити право на спадщину. Крім того вважав, що спадщину прийняла його сестра і в нього не було підстав для її прийняття.

З урахуванням зазначених обставин позивач, посилаючись на статті 1268, 1272, 1277 ЦК України просив визначити йому додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання до Кам?янка-Бузької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від

13 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності у нього об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки позивачем не надано суду доказів поважності не звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини до 12 жовтня 2005 року, а позовні вимоги до Стрептівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області є необґрунтованими, оскільки належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_2

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Стернюка В. А. залишено без задоволення. Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 листопада 2018 року залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що позивачем не надано доказів того, що його постійне перебування за межами України в указаний період, наявність заповіту на сестру було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк. Позивач ОСОБА_1 не заявляв клопотань про залучення ОСОБА_2 до справи в якості співвідповідача, вважаючи таку неналежним власником спірного майна.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі:

11 травня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стернюк В. А. звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд мав з власної ініціативи залучити ОСОБА_2 в якості співвідповідача, хоча й помилковими є висновки судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі. Процедура прийняття спадщини передбачена ЦК України і не передбачає її прийняття шляхом визнання права власності на спадкове майно за рішенням суду відповідно до положень статті 392 ЦК України, як це було здійснено ОСОБА_2 .

На момент пред`явлення позову ОСОБА_2 не була власником спірного майна, її право не могло оспорюватися або не визнаватися іншою особою.

Судами не враховано основного доводу ОСОБА_2 про те, що підстав для звернення із заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у нього не було, оскільки він знав про наявність заповіту його матері на користь його сестри ОСОБА_4 .

Доводи інших учасників справи:

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 , в якому вона просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від

13 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від

21 березня 2019 року - без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 446/185/18 з Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області.

У червні 2019 року матеріали цивільної справи № 446/185/18 надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

Згідно довідки виконкому Стрептівської сільської ради від 13 грудня

2017 року ОСОБА_3 до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , була одна зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 .

Після її смерті залишилося спадкове майно ? житловий будинок АДРЕСА_1 з усіма надвірними спорудами та земельна ділянка (пай), розташована на території Стрептівської сільської ради.

ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3

13 грудня 2002 року, ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_4

ОСОБА_4 користувалася вказаним будинком та земельною ділянкою, однак не встигла оформити спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 у нотаріальній конторі і померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини за законом.

Згідно рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від

27 липня 2016 року (справа № 446/1360/16-ц) позовні вимоги ОСОБА_2 (дочка померлої ОСОБА_4 ) до виконавчого комітету Стрептівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарським спорудами та будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 1,2763 га (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,9907 га кадастровий номер НОМЕР_2 , ділянка № НОМЕР_3 площею 0,2856 га кадастровий номер НОМЕР_4 ), що розташована на території Стрептівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 , виданого 01 вересня 2004 року на підставі розпорядження голови Кам?янка-Бузької РДА від 09 січня 2004 року № 3.

На підставі рішення суду ? 30 вересня 2016 року внесено відповідні відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Досліджуючи питання про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином дослідили поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Таким чином, відповідно до наведених вище положень ЦК України для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

За вказаних обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, обґрунтовано виходив з того, що постійне перебування позивача за кордоном у зв`язку з роботою, наявність заповіту ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_4 не перешкоджало позивачу звернутись до нотаріальної контори в Україні чи консульської установи України для подачі заяви про прийняття спадщини з квітня 2005 року по грудень 2017 року (до часу першого звернення в нотаріальну контору).

Суди обґрунтовано зазначили, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався своєчасно правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Крім того, як убачається з наявних в матеріалах справи копій паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , поїздки останнього за межі України не були тривалими та безперервними.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо не залучення третьої особи ? ОСОБА_2 в якості співвідповідача є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 , в порушення правил статті 51 ЦПК України, не заявляв клопотань про залучення ОСОБА_2 до справи в якості співвідповідача, вважаючи таку неналежним власником спірного майна.

Посилання заявника у касаційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ? процедури виклику свідків у справі, не може бути підставою для скасування правильного по суті і законного рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від

13 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від

21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко