Справа № 265/7618/19
Провадження № 4-с/265/28/19
У Х В А Л А

16 грудня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря Себко Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

за участю сторін:

заявника ОСОБА_1 ,

представника Лівобережного відділу ДВС міста Маріуполя Сусуєвої Д.В.

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання рішення державного виконавця незаконним та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заяви посилається на ті підстави, що на виконанні Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ в Донецький області перебуває виконавчі листи про стягнення з нього коштів по зведеному виконавчому провадженню № 599020532. Постановою державного виконавця від 13 травня 2019 року було накладено арешт на всі рахунки які містяться в банках АТ «Ощадбанк», АТ «Сбербанк», АТ «ПУМБ». Таким чином було накладено арешт на рахунок в АТ «ПУМБ», на який сплачується соціальна допомога, яка є єдиним джерелом його існування. Просить суд визнати рішення державного виконавця про накладення арешту на рахунок в АТ «ПУМБ» протиправним та скасувати постанову державного виконавця від 13 травня 2019 року.

В судовому засіданні заявник повністю підтримав свої вимоги, та пояснив, що постановою державного виконавця від 13 травня 2019 року було накладено арешт на всі рахунки що містяться в АТ «Ощадбанк», АТ «Сбербанк», АТ «ПУМБ». У зв`язку із зазначеними діями державного виконавця, було накладено арешт на кошти, які є єдиним джерелом його існування, а саме на виплати Департаменту соціального захисту населення. Звернувшись до ВДВС з приводу зняття арешту з рахунку, йому було запропоновано підтвердити походження коштів, на що ним було надано довідку Департаменту Соціального захисту населення. Однак державний виконавець не прийняв постанову про скасування арешту накладеного на вказаний рахунок, у зв`язку з чим він був змушений письмово звернутися до начальника Лівобережного ВДВС міста Маріуполя із завою про зняття арешту з рахунку, на що отримав письмову відмову в задоволенні його заяви. Вважає що не пропустив строк звернення до суду, оскільки після отримання постанови про накладення арешту на рахунки в банках, намагався врегулювати зазначене питання з державним виконавцем.

Державний виконавець Сусуєва Д ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги ОСОБА_1 оскільки до компетенції державного виконавця не входить перевірка цільового призначення рахунків боржника, а заявником не було надано підтвердження, що на кошти , які знаходяться на рахунку заборонено звертати стягнення. Повідомлення державного виконавця про рахунки, які не підлягають арешту, є завданням банку та самого боржника. При цьому в самій постанові про накладення арешту на грошові кошти, постановлено накласти арешт на грошові кошти окрім коштів , що містяться на рахунках накладення арешту та /або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Однак банк не відреагував, жодних повідомлень на адресу виконавчої служби не направив. Вважає скаргу не обґрунтованою, та такою що не підлягає задоволенню. Також звертає увагу суду, що заявником було пропущено строк оскарження постанови. Надала суду письмовий відзив, який просить врахувати під час прийняття рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Постановою старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ у Донецький області від 13 травня 2019 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках АТ «Ощадбанк», АТ «Райфазен Банк Аваль», АТ «Сбербанк», АТ «ПУМБ»., та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках , що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/ або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Після ознайомлення з постановою про накладення арешту на рахунки від 13 травня 2019 року, заявник ОСОБА_1 24 вересня 2019 року, звернувся до Начальника Лівобережного ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецький області із заявою про зняття арешту з рахунку на який надходить державна соціальна допомога.

Листом начальника ВДВС № С-389-2316 від 24 жовтня 2019 року, заявнику ОСОБА_1 було відмовлено у знятті арешту з рахунку розміщеного в АТ «ПУМБ».

Оскільки заявник ОСОБА_1 звертався до державної виконавчої служби з питань можливого врегулювання питання щодо зняття арешту, та отримав відмову 24 жовтня 2019 року а звернувся до суду 1 листопада 2019 року, суд вважає, що заявником не пропущено строку звернення до суду зі скаргою.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Конституційне положення коментована стаття розтлумачує як по суб`єктах, так і по території, на яку розповсюджується обов`язковість судових рішень. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень, коментована стаття вважає всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1, 2ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до довідки Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про отримання ( неотримання) допомоги № 2947 від 10 вересня 2019 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради по Лівобережному району міста Маріуполя, та йому відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та інвалідам» довічно з 9 листопада 2015 року призначено допомогу, як особі яка досягла віку 63 роки. Допомога перераховується на особистий рахунок ПУМБ згідно заяви отримувача.

Згідно виписки по рахунку НОМЕР_1 відкритому в відділенні № 11 АТ «ПУМБ» в місті Маріуполі на ім`я ОСОБА_1 на кратку надходять гроші у сумі 1497,00 гривень, які як зазначає заявник і є соціальною допомогою. Починаючи з липня 2019 року соціальні виплати що надходять на картку заявника зменшилися на 20%.

Інших грошей на вказану карту не надходить.

Статтею 52 ч.3 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Як було встановлено в судовому засіданні, на рахунок НОМЕР_1 відкритому в відділенні № 11 АТ «ПУМБ» надходить державна соціальна допомога.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Таким чином скільки чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з пенсії боржника, суд дійшов висновку про те, що арешт пенсійних коштів особи (соціальної виплати), після вирахування з неї сум стягнення за судовим рішенням, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові ВС від 03 жовтня 2019 року по справі № 642/6675/18.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що скарга ОСОБА_1 в частині зняття арешту з рахунку відкрито в АТ «ПУМБ» та на який нараховується соціальна допомога підлягає задоволенню.

Щодо визнання постанови старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ в Донецький області від 13 травня 2019 року щодо накладення арешту на рахунок в АТ «ПУМБ» - незаконною, суд розглядаючи вказане питання прийшов до наступного.

Державний виконавець під час прийняття постанови про накладення арешту на кошти боржника від 13 травня 2019 року діяв відповідно до вимог ст.. 56 ЗУ «Про виконавче провадження». На момент прийняття постанови державний виконавцем, заявником не було надано підтвердження особливого статусу рахунку та неможливості накладення на нього арешту, а тому вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити частково.

Зняти арешт накладений постановою старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції від 13 травня 2019 року на грошові кошти що містяться на рахунку № НОМЕР_1 відкритому в АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_1 .

В іншій частині скарги відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали було виготовлено та підписано 20 грудня 2019 року.

Суддя: