Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 154/255/16

провадження № 61-9870св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Володимир-Волинська міська рада Волинської області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Володимир-Волинської міської ради та ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2017 року у складі судді Лященка О. В. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Володимир-Волинської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та часткове скасування рішень щодо відведення і передачі земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 24 квітня 2009 року між нею та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого вона набула право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд загальною площею 230,00 кв. м., розташовані на АДРЕСА_1 .

24 квітня 2009 року між нею та ОСОБА_3 також був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 29 жовтня 2014 року № 39/11 ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 222,00 кв. м на АДРЕСА_2 з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за умови укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно з протоколом узгоджувальної комісії від 11 вересня 2014 року.

10 липня 2015 року Володимир-Волинська міська рада Волинської області прийняла рішення № 45/10 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 222,00 кв. м. на АДРЕСА_2 .

Зазначене рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області порушує її права та законні інтереси як власника суміжної земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 , оскільки вона позбавлена можливості будь-якого під`їзду до належної їй земельної ділянки та її санітарного обслуговування.

Незаконність передачі відповідачу ОСОБА_2 спірної земельної ділянки полягає у тому, що її цільовим призначенням було ведення господарства, а в оскаржуваному рішенні Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 10 липня 2015 року № 45/10 зазначено, що ця земельна ділянка відводиться ОСОБА_2 для громадської забудови, проте цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Приймаючи оскаржуване рішення, Володимир-Волинська міська рада Волинської області не врахувала положення нормативно-правових актів, які регулюють санітарне та епідеміологічне благополуччя населення, оскільки в цьому районі відсутня центральна каналізаційна система.

Крім цього, прийняттю оскаржуваних рішень Володимир-Волинської міської ради Волинської області № 45/10, 39/11 передувало засідання узгоджувальної комісії по розгляду цього спору, якою було рекомендовано ОСОБА_2 надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою з умовою першочергового укладення із нею сервітуту на право проїзду транспортного засобу через земельну ділянку до господарських споруд. Проте сервітут між сторонами не було погоджено.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просила суд визнати незаконними і скасувати рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 29 жовтня 2014 № 39/11 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у частині підпункту 1.11 пункту 1 вказаного рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222,00 кв. м із земель комунальної власності, житлової і громадської забудови на АДРЕСА_2 з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, при умові укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно з протоколом узгоджувальної комісії від 11 вересня 2014 року, та визнати незаконними і скасувати рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 10 липня 2015 № 45/10 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу в користування на умовах оренди, у власність, зміни цільового призначення» у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер :01:004:7487, площею 222,00 кв. м, розташованої на АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним і скасовано рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 29 жовтня 2014 року № 39/11 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у частині підпункту 1.11 пункту 1 вказаного рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_2 щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 222,00 кв. м із земель комунальної власності, земель житлової і громадської забудови на АДРЕСА_2 з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за умови укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно з протоколом узгоджувальної комісії від 11 вересня 2014 року.

Визнано незаконним і скасовано рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 10 липня 2015 року № 45/10 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу в користування на умовах оренди, у власність, зміни цільового призначення» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, кадастровий номер :01:004:7487, площею 222,00 кв. м, розташованої на АДРЕСА_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 11 вересня 2014 року узгоджувальна комісія по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування на момент прийняття Володимир-Волинською міською радою Волинської області рішення від 29 жовтня 2014 року № 39/11 не збиралася, у зв`язку із відсутністю кворуму, земельний спір між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 щодо земельної ділянки на АДРЕСА_2 не був вирішеним, тобто не було підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою. На час прийняття Володимир - Волинською міською радою рішення від 10 липня 2015 року № 45/10 земельний спір між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 щодо земельної ділянки на АДРЕСА_2 не був вирішений, тобто не було підстав для затвердження проекту землеустрою. При затвердженні проекту землеустрою в інтересах ОСОБА_2 , Володимир-Волинська міська рада Волинської області не врахувала порушень, які мали місце на попередніх стадіях підготовки документів, а також суспільного інтересу в частині негативних наслідків для санітарного та епідеміологічного благополуччя населення при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , а тому оскаржувані рішення не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню в оскаржуваній позивачем частині.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року апеляційні скарги Володимир-Волинської міської ради Волинської області та ОСОБА_2 відхилено.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 грудня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наявний у проекті землеустрою акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 30 квітня 2015 року містить завідомо недостовірні відомості про те, що власники суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявляли, оскільки у тому ж проекті землеустрою знаходиться кілька протоколів узгоджувальної комісії, з яких чітко вбачається, що спір щодо земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2 , існує і він не вирішений у встановленому законодавством порядку, а тому підстави для надання дозволу на розробку й погодження проекту землеустрою відсутні. За таких обставин апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про незаконність оскаржуваних рішень Володимир-Волинської міської ради Волинської області.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У травні 2017 року Володимир-Волинська міська рада Волинської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами та протокол узгоджувальної комісії не є документами, що відносяться до обов`язкових складових проекту землеустрою. Місце розташування земельної ділянки на АДРЕСА_2 відповідає містобудівній документації, а проект землеустрою ОСОБА_2 був погоджений у порядку, передбаченому частинами першою-другою статті 186?1 ЗК України, та відповідав вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій», тому на законних підставах затверджений рішенням Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 10 липня 2015 року № 45/10. Підставою для часткового скасування оскаржуваних судових рішень Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 29 жовтня 2014 року № 39/11 та від 10 липня 2015 року № 45/10 позивач зазначає незабезпечення їй проїзду до вигрібної ями, розташованої на її земельній ділянці. ОСОБА_1 має намір використовувати спірну земельну ділянку для проїзду до її земельної ділянки та викачування вигрібної ями. Крім цього, за рекомендацією узгоджувальної комісії ОСОБА_2 погодився на укладення договору сервітуту із ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис у договорі. Однак ОСОБА_1 відмовилася підписувати цей договір. Межі земельної ділянки на АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_6 , при передачі земельної ділянки на АДРЕСА_2 ОСОБА_2 не були порушені. Безпідставним є твердження позивача про те, що набуваючи право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , вона мала намір також користуватися земельною ділянкою, переданою ОСОБА_2 . Також суди залишили поза увагою те, що після реконструкції квартири АДРЕСА_1 , площа житлового приміщення ОСОБА_1 збільшилася за рахунок прибудинкової території. Тобто позивач свідомо зменшила розмір своєї прибудинкової території. Суди не надали належну правову оцінку записці начальника управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Володимир-Волинська міської ради Волинської області від 16 січня 207 року, підготовленої за результатами звернення представника ОСОБА_1 , з якої вбачається, що згідно з проектною документацією на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 забудовнику ОСОБА_1 замість вигрібної ями запроектовано влаштування автономного септика «Топас», експлуатація якого не передбачає використання для його очищення послуг асенізаторного автомобіля. Забудовник ОСОБА_1 із цим проектом була ознайомлена та погодила його.

У травні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що обраний позивачем спосіб захисту її прав та законних інтересів не забезпечує їх реального захисту, передумови земельного спору створені штучно. Позивачем не доведено порушення її прав та наявність у неї перешкод для під`їзду до її земельної ділянки.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом подати відзив на касаційні скарги.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Володимир-Волинського міського суду Волинської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2018 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. Зупинено дію рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року.

Фактичні обставини, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого вона набула право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд загальною площею 230,00 кв. м, що розташовані на АДРЕСА_1 .

24 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 також був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

13 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Райдуга» (далі - ТОВ «Райдуга») та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири з гаражем на АДРЕСА_2 .

10 грудня 2010 року Виконавчим комітетом Володимир-Волинської міської ради Волинської області прийнято рішення № 400 про утворення узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування та затверджено Положення про узгоджувальну комісію по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування (далі - Положення).

Узгоджувальна комісія відповідно до ЗК України та в межах своєї компетенції розглядає земельні спори на території м. Володимир-Волинський щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та сприяє додержанню громадянами правил добросусідства (пункт 2.1 Положення).

Згідно із протоколом засідання узгоджувальної комісії по розгляду земельного спору з приводу сумісного землекористування земельною ділянкою на АДРЕСА_3 від 11 вересня 2014 року комісія прийняла рішення, яким рекомендувала надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та і споруд ОСОБА_2 з умовою першочергового укладення сервітуту з ОСОБА_1 на право проїзду транспорту через земельну ділянку до господарських споруд ОСОБА_1 .

На підставі рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 29 жовтня 2014 року № 39/11 ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 222,00 кв. м на АДРЕСА_3 для передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за умови укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно із протоколом узгоджувальної комісії від 11 вересня 2014 року.

Відповідно до довідки управління Держземагентства у Володимир-Волинському районі Волинської області Головного управління Держземагентства у Волинській області земельна ділянка площею 222,00 кв. м. на АДРЕСА_2 відноситься до земель житлової та громадської забудови.

ОСОБА_2 мав намір укласти з ОСОБА_1 договір про встановлення земельного сервітуту (без дати), про що свідчить його підпис, однак остання від підпису відмовилася.

Згідно із витягом з протоколу засідання узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 30 квітня 2015 року комісія встановила, що земельна ділянка площею 222,00 кв. м. є вільною від забудови. Рішенням Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 29 жовтня 2014 року № 39/11 ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд при умові укладення договору на встановлення земельного сервітуту згідно з протоколом узгоджувальної комісії від 11 вересня 2014 року. Тобто договір сервітуту мав бути підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Однак остання відмовилася від підпису та подала зустрічну заяву щодо погодження меж із суміжним землекористувачем, у задоволенні якої цим рішенням було відмовлено.

Відповідно до витягу з протоколу засідання узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 02 липня 2015 року розглянуто повторне звернення ОСОБА_2 щодо погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 та вирішено, з урахуванням того, що сусідній землекористувач не з`явилася на розгляд і відмовилася підписувати договір сервітуту з ОСОБА_2 , рекомендувати проект відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 та передати у власність з можливістю укладення договору сервітуту.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_2 03 березня 2015 року погоджено з управлінням культури Волинської обласної державної адміністрації, 18 березня 2015 року - з управлінням Держземагентства у Володимир-Волинському районі Головного управління Держземагентства у Волинській області та 24 квітня 2015 року - з Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області.

10 липня 2015 року Володимир-Волинська міська рада Волинської області прийняла рішення № 45/10 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 222,00 кв. м. на АДРЕСА_2 .

Згідно із листом управління містобудування і архітектури виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 19 серпня 2016 року № 57, земельна ділянка АДРЕСА_2 знаходиться на території житлової садибної забудови згідно з генеральним планом та планом зонування території міста Володимир-Волинська міська рада Волинської області.

Відповідно до проекту забудови земельної ділянки індивідуальним житловим будинком, розташованим на АДРЕСА_1 реконструкція передбачає наявність автоматичної каналізації - септик «Топас».

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжному власнику чи землекористувачу було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Зазначене вище узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), на підтвердження порушення її прав як власника земельної ділянки з боку ОСОБА_7 та Володимир-Волинської міської ради Волинської області. Посилання позивача на те, що вона набула у власність земельну ділянку АДРЕСА_1 та мала намір користуватися земельною ділянкою на АДРЕСА_2 , яка була у подальшому передана у власність ОСОБА_2 , не свідчить про незаконність оскаржуваних рішень місцевої ради щодо відведення та передачі у власність спірної земельної ділянки. Крім цього, земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 із застереженням про укладення із ОСОБА_1 договору про надання сервітуту. Відповідач від надання позивачу сервітуту не відмовлявся, що підтверджується наявним у матеріалах справи договором, який містить його підпис. Проте позивач підписувати цей договір відмовилася. На час розгляду справи позивач здійснювала реконструкцію належної їй частини житлового будинку на АДРЕСА_1 згідно із планом реконструкції, у якому рекомендовано побудувати автоматичну каналізацію - септик «Топас», експлуатація якого не передбачає використання для його очищення послуг асенізаторного автомобіля.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ВСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Володимир-Волинської міської ради та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 20 квітня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Володимир-Волинської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та часткове скасування рішень щодо відведення і передачі земельної ділянки відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк