Номер провадження: 22-ц/813/6170/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І.І.Мечникова, третя особа: декан факультету журналістики ОСОБА_2, без самостійних вимог, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

В 2017 році до Приморського районного суду м. Одеси звернулась з позовною заявою ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І.І.Мечнікова, третя особа: ОСОБА_2 , про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 01.03.2005 року вона закінчила стаціонарну аспірантуру ОНУ за спеціальністю журналістики. З 01.11.2005 року була зарахована до ОНУ за сумісництвом на посаду викладача факультету довузівської підготовки, де працювала до 15.07.2010 року.

20.09.2010 року згідно з наказом ректора ОНУ №2581-18 була зарахована на посаду викладача кафедри журналістики філологічного факультету. Наказом ректора ОНУ №3055-18 від 20.10.2011 року було продовжена її робота в ОНУ на посаді викладача (старшого викладача) кафедри журналістики філологічного факультету по 31.08.2012 року.

Наказом ректора ОНУ №2021-18 від 19.07.2011 року було пролонгована її робота в ОНУ на посаді викладача кафедри журналістики філологічного факультету на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3 ..

Наказом ректора ОНУ №2090-18 від 11.07.2012 року був продовжений термін роботи на посаді викладача кафедри журналістики філологічного факультету.

Наказом ректора ОНУ №1032-18 від 11.04.2013 року переведена на посаду викладача кафедри видавничої справи та редагування філологічного факультету.

Наказом ректора ОНУ №2886-18 від 20.09.2013 року переведена на посаду старшого викладача кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи строком по 31.08.2014 року.

Наказом ректора ОНУ №2032-18 позивачці був збільшений обсяг навантаження з 31.09.2014 року до проведення конкурсу на займання посади.

На підставі рішення вченої ради факультету наказом ректора ОНУ №83-18 від 20.01.2015 року за результатами конкурсу позивачці було збільшене навантаження до 0,85% штатної одиниці кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи.

Наказом ректора ОНУ №2193-18 від 01.09.2016 року у зв`язку з отриманням наукового ступеню кандидата наук позивачці було збільшене навантаження до повної ставки, у тому числі 0,15% штатної одиниці на період відпустки ОСОБА_4 та доплатою 15% за науковий ступінь кандидата наук і 10% надбавки за вислугу (педстаж).

Згідно наказу ректора ОНУ №1922-18 від 28.07.2017 року вона була звільнена з кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи із 31.08.2017 року. Між тим, даний наказ ректора позивачка вважає нечинним із наступних підстав: вона більше 12-ти років працювала в університеті, в якому під час роботи захистила кандидатську дисертацію та отримала науковий ступінь кандидата наук. Вказувала, що з 19.08.2017 року вона продовжувала працювати в ОНУ на посаді старшого викладача кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи. Своєї згоди на зміну умов праці або звільнення з займаної посади вона не надавала. Вважає, що ректор ОНУ мав право змінити умови її праці у зв`язку з закінчення відпустки ОСОБА_4 після її повернення на роботу. При цьому, контракт чи інший трудовий договір вона із університетом не укладала. Вважає, що оскільки строковий договір вона не підписувала та не укладала, то і не було підстав для її звільнення. Зазначила, що до цього часу вона не ознайомлена із наказом про її звільнення з роботи, копію наказу та повного розрахунку по заробітній платі не отримувала. При таких обставинах, вважає, що її звільнення є незаконним.

Додатково посилалась на те, що звільнення з роботи на початку навчального року позбавило її можливості влаштуватися на роботу в іншому навчальному закладі. При цьому, вона витрачала час та готовила матеріали для роботи зі студентами та докторської дисертації. Вважає, що незаконним звільненням їй було завдано моральну шкоду, яку оцінила у розмірі 100 000 грн.. За викладених обставин звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Одеського національного університету імені І.І.Мечникова (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Дворянська, 2), третя особа: декан факультету журналістики ОСОБА_2, без самостійних вимог, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нове, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, Одеський національний університет імені І.І.Мечникова, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить суд залишити судове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

У відповіді на відзив Одеського національного університету імені І.І. Мечникова , ОСОБА_1 , посилаючись на незаконне звільнення її з боку відповідача, просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року - скасувати, а її апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено що 01.03.2005 року, позивачка закінчила стаціонарну аспірантуру ОНУ за спеціальністю журналістики. З 01.11.2005 року була зарахована до ОНУ за сумісництвом на посаду викладача факультету довузівської підготовки, де працювала до 15.07.2010 року. Зазначене підтверджується довідкою відділу кадрів ОНУ ім. І.І. Мечникова від 13.09.2010 року (т.1, а.с.139).

20.09.2010 року згідно з наказом ректора ОНУ №2581-18 позивачка була зарахована на посаду викладача (0,5 шт.од.) кафедри журналістики філологічного факультету з 14.09.2010 року по 31.08.2011 року з оплатою праці по 16 тарифному розряду пропорційно розміру штатної одиниці з посадового окладу 1590 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів загального фонду держбюджету (т.1, а.с.112).

Наказом ректора ОНУ №2021-18 від 19.07.2011 року було пролонгована робота позивачки в ОНУ на посаді викладача (0,5 шт. од.) кафедри журналістики філологічного факультету на період відпустки по догляду за дитиною до 3х років ОСОБА_6 з 01.09.2011 року по 31.08.2012 року з оплатою праці пропорційно розміру штатної одиниці з посадового окладу по 16 тарифному розряду 1772 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету. Підстава: заява ОСОБА_1 резолюція проректора ОСОБА_7 (т.1, а.с.129-130).

Наказом ректора ОНУ №3055-18 від 20.10.2011 року ОСОБА_1 , викладача (0,5 шт.од., яка працює на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_6 ) кафедри журналістики філологічного факультету - було зараховано на посаду викладача (0,5 ст. од.) цієї ж кафедри з 17.10.2011 року по 31.08.2012 року з посадовим окладом по 16 тарифному розряду 1841 грн. виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду бюджету) (т.1, а.с.126).

Наказом ректора ОНУ №2090-18 від 11.07.2012 року був продовжений термін роботи на посаді викладача (0,5 шт.од.) кафедри журналістики філологічного факультету з 01.09.2012 року по 31.08.2013 року з оплатою праці пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу по 16 тарифному розряду 2252 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету (т.1, а.с.125).

Наказом ректора ОНУ №1032-18 від 11.04.2013 року позивачка як викладач (0,5 шт.од.) кафедри журналістики філологічного факультету була переведена на посаду викладача (0,5 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету зі збереженням раніше встановленого терміну строкового трудового договору з 15.04.2013 року по 31.08.2013 року з оплатою праці пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу по 16 тарифному розряду 2341 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету. Підстава: наказ №11-02 від 27.03.2013 року, заява ОСОБА_1 з резолюцією проректора ОСОБА_7 (т.1, а.с.120).

Наказом ректора ОНУ № 2420-18 від 09.08.2013 року позивачка як викладач (0,5 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи переведено на умовах строкового трудового договору на посаду старшого викладача (0,5 шт.од.) цієї ж кафедри з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року з оплатою праці пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу по 17 тарифному розряду 2556 грн.. виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету (т.1, а.с.114).

Наказом ректора ОНУ №2886-18 від 20.09.2013 року позивачка була зарахована на посаду старшого викладача (0,25 шт.од. - добір до ставки) кафедри журналістики з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року з оплатою праці по 17 тарифному розряду пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу 2556 грн.; виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету. Підстава: заява ОСОБА_1 з резолюцією ректора (т.1, а.с.132).

Наказом ректора ОНУ №2032-18 від 21.07.2014 року позивачці (старшому викладачу - 0,5 шт.од.) був збільшений обсяг навантаження (з 0,5 шт.од. до 0,85 шт.од.) з 01.09.2014 року до проведення конкурсу (т.1, а.с.102).

На підставі рішення вченої ради факультету від 23.12.2014 року (т.1, а.с.97) наказом ректора ОНУ №83-18 від 20.01.2015 року за результатами конкурсу було вирішено переукласти з позивачкою строковий трудовий договір на посаді старшого викладача (0,85 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи за результатами конкурсу з 02.01.2015 року по 31.08.2017 року з оплатою праці по 17 тарифному розряду пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу 2556 грн., виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів загального фонду держбюджету (т.1, а.с.94).

Згідно диплому кандидата наук серії ДК №034096, виданого на підставі атестаційної колегії від 25.02.2016 року, позивачка здобула науковий ступінь кандидата наук із соціальних комунікацій.

Наказом ректора від 22.06.2016 року №1435-18 було змінено посадовий оклад позивачки (т.1, а.с.92).

Наказом ректора ОНУ №2193-18 від 01.09.2016 року у зв`язку з отриманням наукового ступеню кандидата наук позивачці як старшому викладача (0,85 шт.од.) було збільшене навантаження до повної ставки, у тому числі 0,15% штатної одиниці на період відпустки ОСОБА_4 , з 05.09.2016 року по 19.08.2017 року та доплатою 15% за науковий ступінь кандидата наук і 10% надбавки за вислугу (педстаж) (т.1. а.с.90).

Згідно наказу ректора від 20.03.2017 року №592-18 ОСОБА_1 було зараховано за сумісництвом на посаду старшого викладача (0,35 шт.од.) цієї ж кафедри на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ОСОБА_4 з 22.03.2017 року по 30.06.2017 року з оплатою праці по 17 тарифному розряду пропорційно розміру штатної одиниці до посадового окладу 4800 грн, доплатою 15% за науковий ступінь кандидата наук, виплатою 10% надбавки за вислугу років (педстаж понад 3 роки) на місяць за рахунок коштів спеціального фонду держбюджету) (т.1, а.с.86).

Наказом ректора від 01.06.2017 року №1289-18 позивачці були встановлені надбавки по заробітній платі (т.1, а.с.85).

Згідно наказу ректора ОНУ №1922-18 від 28.07.2017 року позивачка як старший викладач (0,15 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи, яка працювала на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ОСОБА_4 , звільнена ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з закінченням строкового трудового договору (ст. 36 п.2 КЗпП України). підстава: заява ОСОБА_1 із резолюцією проректора ОСОБА_8 ..

Цим же наказом позивачка як старший викладач (0,85 шт.од.) кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи була звільнена 31.08.2017 року у зв`язку з закінченням строкового трудового договору (ст. 36 п.2 КЗпП України). Підстава: заява ОСОБА_1 із резолюцією проректора ОСОБА_8 (т.1, а.с.83).

У матеріалах особової справи міститься рапорт декана ОСОБА_2 від 04.07.2017 року, згідно якого вона просила у зв`язку з закінчення строку трудової угоди не переукладати трудову угоду на 2017/2018 н.р. та звільнити із посади старшого викладача кафедри видавничої справи та редагування (0.85 ст.) ОСОБА_1 (т.1, а.с.84).

04.09.2017 року ректором ОНУ ім. І.І. Мечникова було видано наказ №2184-18, яким доповнено наказ ректора ОНУ №1922-18 від 28.07.2017 року, згідно якого вирішено кандидату наук із соціальних комунікацій ОСОБА_1 - старшому викладачу кафедри видавничої справи та редагування факультету журналістики, реклами та видавничої справи у зв`язку зі звільненням 31.08.2017 року виплатити компенсацію за невикористану відпустку 22 кал.дн., та 10 кал.дн. як одинокій матері (т.1, а.с.79).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що при звільненні позивача з роботи, на підставі пункту 2 ч. 1 статті 36 КЗпП України, відповідачем дотримані всі вимоги передбачені трудовим законодавством, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору.

Згідно ч.ч.1,3 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до ч.2 вказаної статті строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Згідно абз. 3 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.36 КЗпП зазначено, що оскільки згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, і строковим, що укладається на визначений строк, установлений за погодженням сторін.

Згідно до п. 2 ч. 1ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (п. п. 2 і 3ст. 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або іншого волевиявлення працівника. Роботодавець також не зобов`язаний попереджувати чи іншими чином інформувати працівника про майбутнє звільнення.

Відповідна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 26.12.2018 року по справі №640/498/17-ц.

У відповідності до роз`яснень, які викладені в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9, при укладенні трудового договору на визначений строк останній встановлюється за погодженням сторін і може визначатися як конкретною датою, так і часом настання події.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем Одеським національним університетом імені І.І.Мечникова був укладений строковий трудовий договір, оскільки у наказі за № 2886-18 від 20.09.2013 року про зарахування ОСОБА_1 на посаду старшого викладача кафедри журналістики з 01.09.2013 року по 31.08.2014 року не зазначено, що укладається саме строковий договір. Крім того апелянт посилається на те, що жодних наказів ректора ОНУ І.І.Мечникова вона не підписувала та не була знайома з ними взагалі.

Апеляційний суд оцінює критично вказані посилання апелянта, з огляду на наступне.

Про той факт, що ОСОБА_1 знала та погоджувалася із строком, на який було укладено останній строковий трудовий договір - з 02.01.2015 року по 31.08.2017 року свідчить заява самої позивачки від 23.12.14 року про переукладення із нею строкового трудового договору на новий період - з 02.01.2015 року по 31.08.2017 року (т.1,а.с. 96) та заява позивачки від 31.08.2016 року про зарахування ОСОБА_1 на період декретної відпустки до догляду за дитиною старшим викладачем ОСОБА_4 з 05.09.2016 року по 19.08.2017 року (т.1,а.с. 91).

При цьому, усі заяви на прийняття її на роботу позивачка писала власноруч, зазначаючи при цьому строк на який просить прийняти на роботу.

Судом за розглядом справи встановлено, що позивач і відповідач під час укладення усіх наказів неодноразово визначали строковий характер трудових відносин, а саме згідно останніх наказів ректора ОНУ від 20.01.2015 року №83-18 (т.1, а.с.94) та від 01.09.2016 року №2193-18 (т.1, а.с.90), крайній строк праці позивачки був визначений по 31.08.2017 року, і, у подальшому (28.07.2017 року), звільнення позивача відбулося у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Після закінчення строку дії строкового трудового договору та ухвалення наказу про звільнення фактично трудові відносини з ОСОБА_1 припинились. Підтвердженням фактичного припинення трудових правовідносин із позивачем після ухвалення наказу про звільнення стало виплата їй грошової компенсації за залишок невикористаної щорічної відпустки та не нарахування їй заробітної плати.

Таким чином можна зробити висновок про те, що строкові трудові договори були укладені між ОНУ імені І.І. Мечникова та ОСОБА_1 правомірно, укладення строкових трудових договорів було обумовлено характером роботи, позивачка відносилася до категорії працівників, які працюють за строковим трудовим договором на підставі закону, позивачка знала про укладення з нею саме строкових трудових договорів, а отже трудові відносини між сторонами не можна вважати безстроковими. Фактично трудові відносини після закінчення строку дії трудового договору не тривали, а одна зі сторін - роботодавець - поставила вимогу про їх припинення відповідно до п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

З огляду на вищевказане апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 274, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного університету імені І.І.Мечникова, третя особа: декан факультету журналістики ОСОБА_2 , без самостійних вимог, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда