Справа № 453/771/19
№ провадження 2/453/357/19
05.08.2019 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Брони А.Л.
секретаря судових засідань Бендеш А.В.,
за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 Р.Р.,
В обгрунтування позовних вимог адвокат позивача зазначає, що 21.01.2008 року ОСОБА_2 було отримано у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку, внаслідок чого, як випливає з розрахунку заборгованості, на думку відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» між сторонами було укладено договір банківського кредиту б/н, однак жодного кредитного договору позивачу надано не було.
- Заборгованість за тілом кредиту 1 137,87 доларів США;
- Заборгованість за відсотками 3 780,02 доларів США;
- Заборгованість з пені та комісії 270 доларів США;
- Заборгованість по штрафу (фіксована частина) 19,31 доларів США;
- Заборгованість по штрафу (відсоток від суми заборгованості) 259,39 доларів США.
Стягнення здійснюється за період з 23.01.2008 року по 30.07.2017 року.
Додатково адвокат позивача в судовому засіданні на аргументування судових витрат подав заяву від 05.08.2019 року, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 500,00 грн.
Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву не надіслали, хоча належним чином були повідомлені про місце, час та дату розгляду справи.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі учасників, адвокат позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
Заслухавши пояснення адвоката позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що 21.01.2008 року ОСОБА_2 було отримано у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну картку.
- Заборгованість за тілом кредиту 1 137,87 доларів США;
- Заборгованість за відсотками 3 780,02 доларів США;
- Заборгованість з пені та комісії 270 доларів США;
- Заборгованість по штрафу (фіксована частина) 19,31 доларів США;
- Заборгованість по штрафу (відсоток від суми заборгованості) 259,39 доларів США.
Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
При вчиненні оспорюваної нотаріальної дії приватний нотаріус посилався на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 в редакції від 10.12.2014 року на підставі постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
- п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»;
- доповнити розділ пунктом 11 такого змісту:
«11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основними зобов`язаннями до закінчення строку виконання основного зобов`язання.
Для одержання виконавчого напису подаються:
А) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;
Б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;
В) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;
Г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;
п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:
«Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:
«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин
2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.
Для одержання виконавчого напису додаються:
А) оригінал кредитного договору;
Б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»
Також, на думку Київського апеляційного адміністративного суду, оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необгрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника).
Аналізуючи вищенаведені обставини, відповідач здійснив позасудове врегулювання спору шляхом вчинення виконавчого напису на кредитному договорі у відповідності до Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року, тобто в момент вчинення виконавчого напису нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним, у зв`язку з чим законних підстав для можливості вчинення нотаріусом виконавчого напису на кредитному договорі не існувало.
Відтак, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус не врахував того, що законодавство України не передбачає такого способу позасудового врегулювання спорів.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
На підставі пунктів 3.1. та 3.4 глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року (пункт 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3, 4 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Тобто наведений у розділі 3 Порядку трирічний строк для вчинення виконавчого напису пов`язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника, а не з виникненням у стягувача права на звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису у зв`язку з невиконанням боржником чи іпотекодавцем в тридцятиденний строк вимоги про усунення порушень, про яку (вимогу) зазначено у п. 2.3 Порядку.
Відповідно до оспорюваного виконавчого напису від 20.10.2017 року, стягнення заборгованості з позивача на користь відповідача відбувалось за період з 23.01.2008 року по 30.07.2017 року.
Таким чином, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису було стягнуто заборгованість, строк якої перевищує три роки, що суперечить вимогам статті 88 ЗУ «Про нотаріат».
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2193/15-ц.
Як вбачається з наявних у справі доказів, заборгованість позивача перед відповідачем не є безспірною, строк нарахування такої перевищує допустимий законом для вчинення виконавчих написів нотаріусів трирічний строк, а нотаріус, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, не врахував того, що законодавство України не передбачає такого способу позасудового врегулювання спорів як вчинення виконавчого напису на кредитному договорі.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно норм ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, між ОСОБА_2 та Адвокатським Бюро Романа Посікіри укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 24/06 від 24.06.2019 року, згідно умов якого Бюро в особі адвоката Посікіри Романа Романовича надає позивачу професійну правничу допомогу у даній справі.
На підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 24/06 від 24.06.2019 року, ведення справи позивача та вчинення усіх необхідних для цього дій доручено адвокату Посікірі Р.Р. для чого Бюро видало ордер ЛВ № 165281 від 24.06.2019 року (оригінал долучено до матеріалів справи).
На виконання умов договору Бюро в особі адвоката Посікіри Р.Р. надало позивачу наступні послуги: вивчення матеріалів справи, консультація клієнта, узгодження правової позиції, написання та подання позовної заяви, написання та подання заяви про забезпечення позову, участь в судовому засіданні 05.08.2019 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 5, 6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Оскільки відповідачем у справі не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, то у суду відсутні підстави для її зменшення.
Крім цього, відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18, в якій сформовано правову позицію щодо вирішення питання про відшкодування витрат учасників справи на правову допомогу та застосування ст. ст. 27, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. ст. 16, 509, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.
У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя
Повний текст рішення виготовлено 09.08.2019 року