Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4844/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 18 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

за участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №279/4844/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій протиправними

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею Коренюком В.П. у м. Коростені

встановив:

У жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначила, що між нею та Акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладені договори про отримання споживчих кредитів: № 0 від 18.09.2006 року в сумі 25612,18 швейцарських франків; № 0 від 22.09.2006 року в сумі 55000,00 швейцарських франків; № 0 від 16.05.2008 року в сумі 79200,00 доларів США; №0 від 20.08.2008 року в сумі 60000,00 доларів США. В подальшому, у зв`язку з фінансовою кризою, повернення кредитних коштів нею здійснювалось несвоєчасно, але після проведеної банком акції та часткової сплати суми заборгованості за кредитом, залишок боргу за вказаними договорами банк анулював.

14 травня 2013 року відповідач, як податковий агент, надіслав позивачу повідомлення, в якому поставив її до відома про те, що анульована сума заборгованості в розмірі 1 153 107 грн. 37 коп. є її доходом, отриманим як додаткове благо, і вона зобов`язана сплатити податок з цієї суми в розмірі 17 %, відповідно до приписів Податкового кодексу України. Позивач вважає, що відповідач не являється податковим агентом по відношенню до її доходів, при цьому відсотки, штрафи та пеня, нараховані банком відповідно до умов договорів та анульовані за його рішенням, не є доходом платника у вигляді додаткового блага, що і стало приводом для звернення до суду з позовом про захист прав споживача.

З урахуванням вищевикладеного, просила визнати протиправними дії відповідача щодо визначення отриманого нею доходу у вигляді додаткового блага в сумі 1 153 107,34 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано дії Акціонерного товариства «УкрСиббанк» щодо визначення отриманого доходу ОСОБА_1 у вигляді додаткового блага в сумі 1 153 107 грн. 34 коп. - протиправними. Стягнуто з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 41.1, 41.4 Податкового кодексу України, які передбачають, що інші державні органи, крім податкових органів, не мають право проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, вийшов за межі своїх повноважень та визнав дії АТ «УкрСиббанк» з визначення податкової звітності, а саме податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою N 1ДФ, протиправними. Крім того, сума боргу платника, анульованого за самостійним рішенням кредитора до закінчення строку податкової давності, є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та оподатковується за ставками, передбаченими п.167.1 ст. 167 ПК України. Проте, районний суд на вищевказані норми закону уваги не звернув, не встановив, які неправомірні дії вчинив банк як стягувач за договорами та яке законодавство порушив, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо визначення отриманого доходу позивачем ОСОБА_1 в сумі 1 153 107,34 грн, як додаткового блага, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеним.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» укладені кредитні договори: № 0 від 18.09.2006 року на суму 25612,18 швейцарських франків (а.с.15-25), № 0 від 22.09.2006 року на суму 55000,00 швейцарських франків (а.с.49-59), № 0 від 16.05.2008 року на суму 79200,00 доларів США (а.с.37-43), № 0 від 20.08.2008 року на суму 60000,00 доларів США (а.с.32-35).

В забезпечення своєчасного виконання позичальником (позивачем) зобов`язань за договорами про надання кредитів, позивачем в заставу Банку було передано нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29, 64).

22 квітня 2013 року правлінням АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про часткове погашення ОСОБА_1 кредитів, скасування штрафних санкцій за договорами та анулювання заборгованості по кредитам в регістрах обліку без послідуючого стягнення, про що зазначено представником відповідача в запереченні проти позову та не заперечувалось позивачем (а.с.72).

14 травня 2013 року АТ «УкрСиббанк» було вручено під підпис позивачу ОСОБА_1 повідомлення про анулювання боргу в порядку пп."д" пп.164.2.17 п.164 Податкового кодексу України від 14.05.2013 року, де вказано про анулювання кредитної заборгованості позивача по договорам та повідомлено, що відповідно до пп."д" пп.164.2.17 п.164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом ОСОБА_1 , отримане як додаткове благо, та вказано про необхідність сплати самостійно податок з такого доходу і відобразити його у річній податковій декларації на доходи фізичних осіб (а.с.79-82).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, відповідно до ст. 509 ЦК України.

При цьому, згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до положень ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Так, приписами ст. 627 ЦК України визначено - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, як це визначено положеннями ст. 204 ЦК України.

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 .164.1 ст.164 Податкового кодексу України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Так, згідно абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

При цьому за пп. 14.1.47 п.14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІV цього Кодексу).

Колегія суддів встановила, що Банк є податковим агентом відповідно до вимог п.п. «б» п. 176-2, ст. 176 Податкового Кодексу України.

Кредитор яким є Банк зобов`язаний повідомити платника податку-боржника про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку визначеному законом, такий кредитор зобов`язаний виконати усі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених Законом.

Так позивачем та його представником під час розгляду справи не заперечувався факт укладання чотирьох кредитних договорів та отримання грошових коштів у загальному розмірі 80612,18 швейцарських франків та 139 200 доларів США, допущення прострочення виконання зобов`язань, прийняття Банком рішення про часткове погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитами, скасування штрафних санкцій за договорами, отримання пропозиції Банку, її прийняття та отримання повідомлення від Банку про прощення суми заборгованості на загальну суму 1 153 107,34 грн.

Також судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивачем не надавалась згода на прощення боргу, позивач не розуміла значення своїх дій або такі домовленості з банком не відповідають її справжньому волевиявленню.

Проведення Банком по бухгалтерському обліку операції із прощення боргу, а саме щодо подання звітності з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою N 1ДФ, не відноситься до правовідносин сторін, які охоплюються кредитними договорами.

Здійснені банком дії, як податкового агента відноситься до його обов`язків передбачених Податковим Кодексом України.

Крім того, в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коростенської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, третя особа АТ «УкрСиббанк», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.08.2014 року.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виконання цивільного обов`язку забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, яка встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання дій Банку неправомірними через не надання ним суду належних та допустимих доказів щодо визначення отриманого доходу позивачем ОСОБА_1 в сумі 1 153 107 грн. 34 коп., як додаткового блага є помилковим, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення - про відмову у задоволенні позову з вищевказаних підстав.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 826 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання дій протиправними.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 826 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Головуючий Судді