П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„08" серпня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 242/2352/19

Номер провадження 22-ц/804/2070/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.

за участю секретаря : Тулянкіної М.М.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 червня 2019 року головуючого судді Черкова В.Г. із складанням повного тексту судового рішення 10 червня 2019 року по цивільній справі про визнання дій неправомірними, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Позов мотивовано тим, що позивач перебуває на обліку у Селидовському об`єднаному Управлінні пенсійного фонду України Донецької області (далі- Селидовське ОУ ПФУ Донецької області) та отримує пенсію по інвалідності. 25 грудня 2014 року позивач вдруге пройшов черговий огляд МСЕК у м.Донецьку , проте відповідачі не здійснювали йому виплату пенсії через невідповідність довідки. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачів йому було завдано матеріальну та моральну шкоду. Просив стягнути з відповідачів на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 52 000 доларів США та 103 981 грн.,суму моральної шкоди у розмірі 100 000 000 доларів США.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено. Рішення суду мотивовано недоведеністю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд при ухваленні рішення врахував лише позицію відповідачів та його вимоги не розглянув. Вважає, що відповідачі, як фізичні особи, повинні були надати окремі відзиви, а не від особи пенсійного фонду. Зауважує, що судом не досліджені в повному обсязі надані ним докази.

Відзив на апеляційну скаргу представника Селидовського ОУ ПФУ Донецької області мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення ,рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.94-101,103,104,110,111). ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив про можливість розгляду справи без його участі (а.с. 65).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв*язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Селидовському ОУ ПФУ Донецької області з 29 серпня 2013 року та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до довідки МСЕК № 498580 серії 10 ААБ від 29 серпня 2013 року інвалідність позивачу було встановлено по 01 вересня 2014 року.

До Селидовського ОУ ПФУ Донецької області 26 грудня 2014 року надійшла довідка МСЕК серії 10 ААБ № 446005 від 24 грудня 2014 року, яка була видана у м. Донецьку.

Позивачу було надіслано лист, в якому роз`яснено про неможливість здійснення подовження виплати пенсії через те, що позивач пройшов огляд МСЕК на непідконтрольній території Донецької області, про переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та щодо необхідності проходження огляду в органах медико-соціальної експертизи за місцем тимчасового проживання на підконтрольній Україні території, а саме - обласному центрі медико-соціальної експертизи у м. Краматорську Донецької області, про що свідчить надана ним 07 квітня 2015 року розписка.

На підставі електронного запиту № 127/06-36/02-2 від 26 лютого 2015 року пенсійну справу позивача було вислано до УПФУ в м. Хмільник та Хмільницькому районі Вінницької області.

З лютого 2015 року по квітень 2018 року позивач перебував на обліку в УПФУ в м. Хмільник та Хмільницькому району Вінницької області

На теперішній час виплата пенсії проводиться згідно довідки МСЕК № 584871 від 21 червня 2017 року, виданої спеціалізованою психіатричною МСЕК у м.Вінниця.

На думку позивача, дії відповідачів ОСОБА_2 ,колишнього начальника Селидовського ОУ ПФУ Донецької області, ОСОБА_3 ,виконуючої обов*язки начальника Селидовського ОУ ПФУ Донецької області, ОСОБА_4 ,яка була виконуючим обов*язки начальника Селидовського ОУ ПФУ Донецької області щодо невиплати пенсії за період з 01 вересня 2014 року по 30 травня 2017 року, надання відповідей вказаними особами на його звернення , стали підставою для звернення до суду з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди,яку позивач обраховував розміром пенсії за довідкою МСЕК серії 10 ААБ № 446005 від 24 грудня 2014 року строком з 31 серпня 2014 року по 01 січня 2018 року та новою довідкою МСЕК № 584871 від 21 червня 2017 року,у місячному розрахунку на день винесення рішення у подвійному розмірі,що становить 103 981 грн., та шкоду у розмірі 520 000 доларів США ,так як для вирішення питання позивач був змушений вживати заходи та додатково інтелектуально працювати,складати звернення ,звертатися на « гарячу лінію»,витрачати всій час,ходити,їздити по інстанціях. Моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 100 000 000 доларів США ,з урахуванням інвалідності позивача ,фізичного ,психічного стану здоров*я. Саме така сума повинна бути стягнута з відповідачів,як фізичних осіб для відновлення його порушених прав.

Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 16 ЦК України встановлює право особи на звернення до суду з вимогою у тому числі про відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166,1167 ЦК України відповідно до яких шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю ,відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України .

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України,передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди .

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Незаконність рішення органу державної влади під час здійснення ним своїх повноважень, повинна бути доведена, підтверджуватись зокрема відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 ЦК України є органи державної влади або місцевого самоврядування. Відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим законом не передбачено.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих за інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено втрат на зазначені цілі.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом (цільовий позабюджетний фонд, створений пенсійним фондом) несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Підставою для звернення до суду позивач,на його думку, зазначає стягнення заподіяної матеріальної шкоди, відповідачами, нібито, створенням перешкод своїми незаконними діями для виплати йому пенсії за період з 01 вересня 2014 року по 30 травня 2017 року.

Проте, незаконних діянь з боку відповідачів позивачем не було доведено , оскільки Селидовське ОУ ПФУ Донецької області не мало можливості подовжити позивачу виплату пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю правових підстав.

До того ж , як вбачається з матеріалів справи , у період з лютого 2015 року по квітень 2018 року, позивач перебував на обліку в УПФУ в м. Хмільник та Хмільницькому районні Вінницької області.

Відповідно до п.п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами ) моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Крім того, у кожній справі суду необхідно з`ясовувати характер правовідносин сторін та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що судом з боку відповідачів відносно позивача не встановлено, як підстава для відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не зазначено яких страждань йому було заподіяно, якими діями відповідачів їх було заподіяно, не надано розрахунку розміру шкоди, з яких міркувань він виходив визначаючи його, не надано жодного доказу підтверджуючого факт завдання йому моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29 серпня 2013 року призначена пенсія по інвалідності на підставі ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Статтею 31 Закону передбачено,що причина,група,час настання інвалідності,строк,на який встановлюється інвалідність,визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, відповідно до Закону,затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2002 року № 22-1 (зі змінами) ,зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року № 1566/11846 до заяви про призначення пенсії по інвалідності орган,що призначає пенсію,додає одержану ним від МСЕК виписку з акту огляду МСЕК.

Відповідно до п.24 Положення про медико-соціальну експертизу,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2099 року № 1317,медико-соціальна експертна комісія видає особі,яку визнано інвалідом довідку і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові,в якому інвалід перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання),що призначається замість пенсії. Видача особі,яку визнано інвалідом ,виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.

Позивач отримував пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок загального захворювання,призначену відповідно до Закону в управлінні ПФУ м.Селидове Донецької області по 30 серпня 2014 року .

До Селидовського ОУ ПФУ Донецької області 26 грудня 2014 року надійшла довідка МСЕК серії 10 ААБ № 446005 від 24 грудня 2014 року, яка була видана у м. Донецьку.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації повинні забезпечити: до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Позивачу було повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року, громадянам, які оглядались медико-соціальною експертною комісією на окупованій території після 07 листопада 2014 року, необхідно повторно пройти огляд на підконтрольній українській владі території за спрощеною процедурою, що підтверджується розпискою позивача від 02 квітня 2015 року.

Отже, Селидовське ОУ ПФУ України Донецької області не мало підстав для подовження виплати пенсії позивача на підставі довідки МСЕК серії ААБ № 446005 від 24 грудня 2014 року, яка видана у м.Донецьку та надана до управління 26 грудня 2014 року .

Неправомірність припинення виплати пенсії за довідкою МСЕК серії ААБ № 446005 від 24 грудня 2014 року не була предметом судового розгляду та дії відповідачів у встановленому порядку позивачем не оскаржувалися .

Позивачу неодноразово повідомлялось про те,що документи,складені на непідконтрольній території не приймаються. Для вирішення питання подовження виплати пенсії по інвалідності позивачу неодноразово рекомендувалось пройти огляд МСЕК на території,яка контролюється українською владою.

На підставі довідки МСЕК № 584871 від 21 червня 2017 року, виданої спеціалізованою психіатричною МСЕК у м. Вінниця, позивач отримує пенсію з 01 червня 2017 року і по теперішній час.

З досліджених у судовому засіданні відповідей посадових осіб - відповідачів по справі, детально повідомлено позивача про необхідність вчинення певних дій.

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст.ст.2, 12,13,43,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд правильно виходив з недоведеності заявлених вимог.

Наявність приписів національного закону є достатньо чітким та несуперечливим,а тому доводи апеляційної скарги про те,що суд першої інстанції не посилався на усі відповіді ,які надавалися посадовими особами державних установ не є слушними.

Доводи апеляційної скарги зводяться до дублювання доводів позову,яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає,що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст.13 ЦПК України : за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів ,поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 10 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 12 серпня 2019 року .

Судді: