Провадження № 2/686/3376/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонннй суд Хмельницької області у складі: головуючого судді - Продана Б.Г. за участю секретаря судового засідання - Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу №686/11095/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення АДРЕСА_2 . Посилається на те, що за договором про відступлення прав вимоги, право вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та прав вимоги за договором іпотеки перейшло до позивача. Однак на майно боржників було накладено арешт ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 03.12.2007 року. Наявність такого обтяження порушує його права як власника, у зв`язку із чим він змушений звернутись до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про слухання справи у їх відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань в судове засідання не направляла.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.09.2010 року у справі №2-507/10 стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь ВАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 716945 грн..

Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 року №36-3/2013 ПАТ«Ерсте Банк» перейменовано на ПАТ «Фідокомбанк».

30 жовтня 2013 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Фідокомбанк», все майно та активи ПАТ «Фідокомбанк» передано ПАТ «ФІДОБАНК».

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні його правонаступником у справі №2-507/10.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28.03.2018 року суд ухвалив, замінити сторону стягувана з виконання Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.09.2010 року у справі №2- 507/10 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Відповідно до Договору Іпотеки від 12.07.2007 року ВАТ Ерсте-Банк отримало від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення АДРЕСА_2 в іпотеку.

Відповідно до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки укладеного 12.07.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк»» та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , від 06.02.2018 року передано право вимоги на іпотеку зазначеної квартири та нежитлового приміщення від Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК».

Відповідно до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 06.02.2018 року ПАТ «ФІДОБАНК» передало право вказаної вимоги за договором позики Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» (того ж дня укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки.

Відповідно до Договору № 474/12-17-К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 12.02.2018 року Передано право вимоги за кредитним договором ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» до ОСОБА_1 того ж дня укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки.

Відповідно до Договору №474/12-17-К про відступлення прав вимоги від 12.02.2018 року передано право вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та прав вимоги за договором іпотеки від ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» до позивача.

07.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Першого міського відділу Державної виконавчої служби, про заміну сторони виконавчого провадження.

Постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 15.05.2018 року було замінено сторони Стягувана у справі по примусовому виконанню рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.09.2010 року № 2-507/10, про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 716 945 грн. та судових витрат із фізичної особи - ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на правонаступника стягувана ОСОБА_1 .

Підставою для арешту майна стала ухвала Хмельницького міськрайонного суду від 03.12.2007 року.

Дані обставини об`єктивно підтверджені долученими до матеріалів справи письмовими доказами.

Наявність даного арешту порушує право позивача на розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

П. 33 постанови Пленуму ВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 2 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Згідно правового висновку Верховного Суду України (справа № 6-124 цс-13 ) відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю чи третій особі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань за окремими правочинами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки право власності на майно, що є предметом іпотеки, набуто позивачем на законним підставах, то ухвала про арешт даного майна порушує та обмежує право власності позивача, а томуслід зняти арешт з майна

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215, 226, 280 Цивільного процесуального кодексу України, ст.. ст.. 15, 16, 316, 317, 321, 319, 391, Цивільного кодексу України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

вирішив:

Позовну заяву задоволити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , накладений ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 03.12.2007 року та виключити про нього відповідний запис з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Дата складання повного тексту рішення 10.06.2019 року.

Суддя