ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року м. Київ

справа № 756/8563/15

провадження № 22-ц/824/5649/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року у складі судді Луценко О.М., повний текст складений 30.01.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АЕС Київобленерго" про визнання договору недійсним та за позовом Публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію

встановив:

У вересні 2012 року позивач ПАТ «АЕС Київобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість за договором про користування електричною енергією № 4718 від 12 лютого 2010 року в розмірі 48 145,46 грн.

Свої позовні вимоги ПАТ «АЕС Київобленерго» обґрунтовує тим, що 12 лютого 2010 року між сторонами у справі було укладено Договір про користування електричною енергією № 4718 для постачання електричної енергії до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.4 Договору відповідачу був встановлений електролічильник з початковими показами 000000, що також підтверджується Додатковою угодою 30.04.2010 року про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб встановлений на ньому.

19 липня 2012 року позивачем були зафіксовані фактичні показники розрахункового електролічильника № 0729454 - 177760 кВт/год, проте за використану електроенергію сплачено не було, тому 22 серпня 2012 року на адресу відповідача було направлено претензію з пропозицією добровільно сплатити суму заборгованості у розмірі 48145,48 грн. Однак дана претензія залишилася без відповіді, тому позивач звернувся до суду.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «АЕС Київобленерго» було задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 вересня 2016 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17.12.2012р. та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, 10 липня 2015 року ПАТ «Київобленерго» звернувся з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з останньої заборгованість за спожиту електричну енергію, яка станом на червень 2015 року складає 25 483,33 грн.

02 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «АЕС Київобленерго» про визнання договору про користування електричною енергією недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що даний договір вона не укладала та нікому не надавала згоди на вчинення такого правочину. В подальшому їй стало відомо, що на договорі та додатковій угоді міститься підпис її чоловіка - ОСОБА_2 При цьому, право власності на дану земельну ділянку позивач набула шляхом приватизації, що свідчить про те, що земельна ділянка не являється предметом спільної сумісної власності. Тому, ОСОБА_1 вважає, що не могла набути відповідних обов`язків по договору, оскільки останній підписаний особою, яка не мала достатньо повноважень на укладення відповідного правочину. Окрім того, згідно договору купівлі-продажу від 22.03.2012 року позивач ОСОБА_1 відчужила належну їй земельну ділянку ОСОБА_3 .

Ці позови судом було об`єднано в одне провадження.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договір № 4718 від 12 лютого 2010 року про користування електричною енергією, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ "АЕС Київобленерго» для постачання електричної енергії до житлового будинку, що розташовується за адресою АДРЕСА_1 та додаткову угоду про передачу на відповідальне збереження приладу обліку недійсними.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «Київобленерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 48 145,46 грн. та 25 483,33 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПрАТ «Київобленерго» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позови ПрАТ «Київобленерго» до ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ПрАТ «Київобленерго» зазначає, що ОСОБА_1 вчиняла всі дії та несла витрати для укладення договору про користування електричною енергією від 12 лютого 2010 року № 4718, до укладення спірного договору проводила будівництво будинку за вказаною адресою та використовувала електроенергію під час будівництва, а тому у неї були відсутні підстави для відмови в укладенні спірного договору з позивачем. Крім того, апелянт вважає, що ОСОБА_1 , як власниця земельної ділянки не могла не знати і не бачити, що з 12 лютого 2010 року відбувається електропостачання до об`єкта нерухомості.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду не надходив.

В суді апеляційної інстанції представник ПрАТ «Київобленерго» скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених у скарзі.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про день, місце та час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, розглянувши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 з послідуючими змінами, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, об`єктом споживача є житловий будинок, гараж, майстерня або інша електрифікована споруда, що належить споживачу на правах власності або користування.

Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки з послідуючим продовженням за певних умов.

У разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору.

Для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об`єкт споживача до електропостачання.

Аналіз наведених актів цивільного законодавства дає підстави дійти висновку про те, що споживання електричної енергії може відбуватися на підставі договору укладеного з енергопостачальником лише власником або наймачем об`єкта споживача.

Саме на власника або наймача об`єкта споживача покладено обов`язок звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією, в тому числі і у випадку набуття ним права власності чи права користування об`єктом споживача уже підключеним до електропостачання попереднім власником чи наймачем.

Судом встановлено, що 12.02.2010 року був укладений договір № 4718 про користування електричною енергією споживачем житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та додаткова угода про передачу на відповідальне збереження приладу обліку та пломб встановлених на ньому від 30.04.2010р. Договір укладено між ПАТ "АЕС Київобленерго" та ОСОБА_1 , проте підпис у договорі виконаний не ОСОБА_1 а іншою особою, що підтверджено висновком судово- почеркознавчої експертизи Київської незалежної судово-експертної установи від 28.09.2016р. (т.1 а.с.214-220)

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 оспорюваний договір підписав її чоловік ОСОБА_2 , якому вона не давала повноважень на підписання такого договору та дізналась про існування договору 08.10.2014 року в ході розгляду справи, при цьому зазначила, що електроенергія не споживалась, оскільки на земельній ділянці немає споруд, крім того, у березні 2012 року відчужила земельну ділянку ОСОБА_3 , тому з того часу не є власником земельної ділянки.

З письмових пояснень ОСОБА_2 , в якості представника ОСОБА_1 та його особистих письмових пояснень, вбачається, що він не заперечує факту підписання договорів із позивачем замість ОСОБА_1 та того, що трансформатор встановлений за вказаною адресою та який під`єднано до електричної мережі, належить особисто йому, оскільки в майбутньому планував збудувати будинок на земельній ділянці, яка належала його дружині (т.2 а.с.111,115).

Зазначені обставини ПрАТ «Київобленерго» не спростовані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Київобленерго» та задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд виходив з того, що позивач договір с позивачем не укладала, тому немає підстав для стягнення з неї заборгованості.

Проте, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи позови, не врахував, того що при укладенні осопорюваного договору об`єктом споживача є трансформатор, як елемент електроустановки, власником якого є ОСОБА_2 , який і підписав оспорювані договори, при цьому суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не вирішив питання про залучення до участі в справі Стрельнікова В.М. та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання ПрАТ «Київобленерго» про залученнґ до участі у справі нового споживача ОСОБА_3 , як власника земельної ділянки на якій знаходиться об`єкт споживача, а суд апеляційної інстанції в силу ст. 365 ЦПК України позбавлений можливості виправити це порушення (т.2 а.с.223, 236).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ПрАТ "Київобленерго" не позбавлений права та можливості пред`явити аналогічні позовні вимоги до власників об`єкта споживача на загальних підставах.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог «Київобленерго» необхідно змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду, за вказаних обставин, підлягає залишенню без змін, оскільки доводи апелянта не спростовують таких висновків апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 січня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :