КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/5314/19 Головуючий у І інстанції - Савлук Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/7616/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень суду управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року

у справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень суду управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

встановив:

У квітні 2019 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень суду управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області для подальшого розгляду.

Не погоджуючись зі ухвалою суду першої інстанції, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень суду управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що виконавче провадження перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, який територіально знаходиться в Дніпровському районі міста Києва, тому у суду першої інстанції були відсутні належні процесуальні підстави для передачі даної справи на розгляд до іншого суду.

Просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року по справі №755/5314/19 та ухвалити нове рішення, яким подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень суду управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задовольнити та тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань покладених на нього за рішенням суду.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Броварського міськрайонного суду Київської області, суд першої інстанції виходив з того, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні підлягає розгляду у суді, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, стягувач - ПАТ «Дельта Банк»

Зі змісту подання вбачається, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження №32712039 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2012 року про стягнення на користь ПАТ «Кредитпромбанк» із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 83 5841,96 доларів США, що еквівалентно 6 638 006,09 грн.

Місцезнаходженням Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області є: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, що територіально віднесено до Дніпровського району м. Києва.

Стаття 441 ЦПК України, яка передбачає застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення, зазнала змін відповідно до Закону №2475-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Так, у відповідності до вказаної норми процесуального закону тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (частина 4 статті 441 ЦПК України).

Отже, з огляду на означені вимоги процесуального закону та враховуючи ту обставину, що виконавче провадження перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, який територіально знаходиться в Дніпровському районі м. Києва, то у суду першої інстанції були відсутні належні процесуальні підстави для передачі даної справи на розгляд іншого суду.

При цьому, слід наголосити, що положення частини 1 статті 446 ЦПК України, не може бути застосоване у відношенні до подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, частиною 1 статті 446 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Проте, статтею 441 розділу VI ЦПК України, до якого також відноситься ст.446 ЦПК України, визначено інший особливий порядок вирішення питання щодо тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, яким і слід керуватися.

Підсумовуючи наведене та враховуючи положення пункту 6 частини 1 статті 374, статті 379 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали, як помилкової, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268,367,369,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень суду управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Є.М. Суханова

С.О. Журба