П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року місто Київ

справа № 757/45008/19-ц

провадження №22-ц/824/15630/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Міністерство охорони здоров`я України

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Вовка С.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони здоров`я України про поновлення на посаді.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він працював на посаді помічника патронатної служби Міністра Міністерства охорони здоров`я України з 18 квітня 2017 року. 13 квітня 2018 року він був звільнений з посади без попередження шляхом пред`явлення на робочому місці наказу трьома працівниками Департаменту управління персоналом на чолі з заступником директора Департаменту - начальником відділу державної служби Департаменту управління персоналом. При цьому, на його вимогу йому не було пред`явлено подання в.о. Міністра охорони здоров`я Супрун У. Н. , що дає йому підстави для сумнівів в існуванні такого подання на момент звільнення. Крім того, своє звільнення пов`язує з його зверненням до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу № 2-кд від 12 січня 2018 року про оголошення догани, компенсацію моральної шкоди.

Вважає своє звільнення незаконним і таким, що відбулося з порушенням його прав на працю та норм чинного законодавства.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про поновлення на посаді.

Не погодившись із таким рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено порушення ст.40 та ст. 49-2 КЗпП України, хоча такі порушення мали місце при його звільненні. У поданні відсутні будь які підстави для його звільнення. Вважає, що його було звільнено з порушенням положень законодавства України, і лише за бажанням в.о. Міністра МОЗ - У. Супрун та державного секретаря А . Янчука у зв`язку з його зверненням 10 квітня 2018 року до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу відповідача "Про оголошення догани від 12 січня 2018 року №2-кд" і компенсацію моральної шкоди.

На поданні в.о. Міністра охорони здоров`я України Супрун У.Н. всупереч вимогам Інструкції з діловодства у МОЗ України, затвердженої наказом МОЗ України 25 лютого 2014 року №143, відсутній реєстраційний номер документу, що не дає змоги визначити дату видання такого документу. На його думку, оскаржуване рішення не відповідає критеріям обґрунтованості та законності.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник Міністерства охорони здоров`я України - Дяк Ю.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі подання в.о. Міністра охорони здоров`я України У.Супрун наказом МОЗ України від 14 квітня 2017 року № 108-к ОСОБА_1 призначено з 18 квітня 2017 року на посаду помічника Патронатної служби Міністра (самостійний сектор).

12 квітня 2018 року в.о. Міністра охорони здоров`я України У.Супрун внесла Державному секретарю МОЗ України Янчуку А.О. подання про звільнення ОСОБА_1 помічника Патронатної служби Міністра (самостійний сектор) 13 квітня 2018 року.

На підставі вказаного подання Наказом Державного секретаря МОЗ України Янчука А.О. від 13 квітня 2018 року № 80-к звільнено ОСОБА_1 13 квітня 2018 року з посади помічника Патронатної служби Міністра згідно з п.3 ст.92 Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 4 вересня 2019 року № 713-р звільнено Супрун У.Н. з посади першого заступника Міністра охорони здоров`я України за власним бажанням.

Згідно з наказом МОЗ України від 5 вересня 2019 року № 352-к Супрун У.Н. визнано такою, що звільнена з посади першого заступника Міністра охорони здоров`я України за власним бажанням з 5 вересня 2019 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач призначений на посаду помічника Патронатної служби Міністра на підставі подання в.о. Міністра охорони здоров`я України У.Супрун та на підставі її ж подання звільнений із займаної посади, що відповідає вимогам ст.92 Закону України «Про державну службу». При цьому, суд першої інстанції вважав, що оскільки між сторонами виник спір з приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених абзацом другим частини третьої статті 92 Закону України «Про державну службу», а не у зв`язку із звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, що передбачено ст.ст.40,41 КЗП України, норми ст.40 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються.

Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та законними, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на їх правильність.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного місті, міського та міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі рудової книжки.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.4 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.

Установлено, що ОСОБА_1 з 18 квітня 2017 року займав посаду помічника Патронатної служби Міністра Міністерства охорони здоров`я України (самостійний сектор), на яку був призначений за поданням в.о. Міністра охорони здоров`я України У.Супрун. Звільнений з посади позивач 13 квітня 2018 року, в той же день позивач ознайомився з наказом.

Особливості патронатної служби визначено положеннями ст.92 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч.2 ст.92 Закону України «Про державну службу» працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений.

Підстави припинення трудового договору перелічені у ст.36 КЗпП Україні.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.

Згідно із ч.3 ст.92 Закону України «Про державну службу» трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби. Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби.

Отже, частиною 3 ст.92 Закону України «Про державну службу» передбачені дві самостійні підстави для припинення трудових відносин з працівником патронатної служби. Це: 1) припинення трудового договору у зв`язку з припиненням повноважень особи, за ініціативою якої працівник патронатної служби був призначений, та дострокове припинення трудового договору з працівником патронатної служби за ініціативо особи, яка призначила такого працівника.

Таким чином, для дострокового припинення трудового договору з працівником патронатної служби достатньо ініціативи особи, за поданням якої такий працівник був призначений на посаду.

ОСОБА_1 звільнений 13 квітня 2018 року за ініціативою в.о. Міністра МОЗ України У.Супрун.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що в поданні відсутні будь-які підстави для його звільнення, а тому на думку апелянта його звільнення є незаконним, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у наказі як підстава звільнення ОСОБА_1 зазначено подання в.о. Міністра, що відповідно до абз. 2 ч.3 ст.92 Закону України «Про державну службу» є достатнім для звільнення працівника патронатної служби з посади.

ОСОБА_1 з наказом про своє звільнення ознайомився, копію наказу отримав 13 квітня 2018 року, що засвідчив власним підписом. Будь-яких заперечень щодо відсутності подання та його бажання ознайомитися з поданням у наказі не виклав (а.с.22).

За нормами КЗпП України та Закону України «Про державну службу» передбачено вручення працівнику наказу про звільнення та не передбачено вручення будь-яких інших документів, пов`язаних з цим звільненням.

Сам по собі факт не пред`явлення позивачу подання в.о. Міністра при його ознайомленні з наказом про звільнення, в якому є посилання на подання як підставу для звільнення, не дає підстав уважати, що такого подання не існувало, і, що таке звільнення є незаконним. Крім того, представник Міністерства хорони здоров`я в судовому засіданні стверджувала, що таке подання було винесено в.о. Міністра У.Супрун та підписано особисто нею.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не звернув уваги на порушення роботодавцем норм трудового законодавства, зокрема, ст.ст.40, 49-2 КЗпП України, є безпідставними, оскільки позивач був звільнений на підставі ч.3 ст.92 Закону України «Про державну службу», а не на підставі ст.40 КЗпП України. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 92 Закону України «Про державну службу» положення ст.49-2 КЗпП України на працівників патронатної служби не поширюються.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 13 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус