Номер провадження: 22-ц/813/1797/19
Номер справи місцевого суду: 522/3714/15-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.

за участю: представника апелянта Танасогло О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2015 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою про стягнення боргу. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 20 грудня 2011 року відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 32000 доларів США строком до 01 березня 2012 року, що підтверджується розпискою. 05 серпня 2014 року відповідач отримав в борг у позивача 50000 доларів США та зобов`язався повернути за першою вимогою, що також підтверджується розпискою. На момент звернення ОСОБА_2 з позовною заявою до Приморського районного суду м. Одеси, грошові кошти відповідачем не були повернуті, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 2 342 664 гривні 85 копійок та понесені судові витрати в розмірі 3654 гривні (а.с.2-3). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року було вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити (а.с.33-34).

02 червня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання державного виконавця Перчик В.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.41-42). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2016 року було вирішено подання головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Одеського міського територіального управління юстиції задовольнити (а.с.64-65). 13 березня 2017 року було постановлено ухвалу, якою було вирішено подання головного державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси задовольнити та оголосити розшук боржника ОСОБА_1 (а.с.76-77).

06 липня 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2016 року про задоволення подання головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 04 липня 2016 року. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не були встановлені обставини, які б підтверджували свідоме не виконання ОСОБА_1 зобов`язання в повному обсязі або частково. Крім того, апелянт зазначає, що умисне ухилення боржника від виконання обов`язків має місце лише тоді, коли у боржника є всі реальні можливості виконання зобов`язання, але на момент звернення державного виконавця до суду в ОСОБА_1 було відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, розрахункові рахунки та інші можливості виконувати свої зобов`язання. У зв`язку з чим апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та поновити строк на апеляційне оскарження зазначаючи, що апелянт ознайомився з оскаржуваною ухвалою лише 04 липня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (а.с.79-84).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Колеснікова Г.Я. від 16 липня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а.с.101-102) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2018 року справу було призначено до розгляду (а.с.107).

28 серпня 2018 року до Апеляційного суду Одеської області надійшов відзив головного державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Перчи В.О., в якому заявник вказує, що 07 грудня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, у зв`язку з встановлення в ході вжитих державним виконавцем дій, відсутності у боржника майна на яке за законом можливо звернути стягнення. Крім того, зазначає, що 04 липня 2018 року боржник ОСОБА_1 був ознайомлений із матеріалами виконавчого провадження (а.с.115).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою від 04 лютого 2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду Одеським апеляційним судом (а.с.225).

23 квітня 2019 року апелянт ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що при розгляді даної справи та постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було всебічно та повно з`ясовано всі обставини справи, у зв`язку з чим постановлено ухвалу із порушенням норм матеріального та процесуального права, адже державним виконавцем не надано до суду жодного допустимого та належного доказу свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року зобов`язань щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики від 20.12.2011 року та від 05.08.2014 року у розмірі 1820998,76 грн. Крім того, апелянт зазначав, що судом також не було встановлено той факт, що на момент звернення державного виконавця до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, в ОСОБА_1 було відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, відкриті в установах банку рахунки та інші можливості виконувати свої зобов`язання, та той факт, що на момент розгляду судом першої інстанції вищевказаного подання головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, боржник ОСОБА_1 , постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2015 року взагалі не отримував. Також апелянт вказав, що згідно з оригіналом листа ДВС, на теперішній час у другому Приморському відділі ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, просить суд задовольнити апеляційну скаргу (а.с.234-239).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав повному обсязі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що за боржником ОСОБА_1 наявна заборгованість щодо виконання судового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року, та на момент звернення державного виконавця до суду із поданням, боржник не виконує зобов`язання за вказаним рішенням суду та законні вимоги держаного виконавця, а тому є достатні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення та посилаючись на ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України», суд вирішив задовольнити подання головного державного виконавця другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області (а.с.64-65).

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року, була стягнена з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 20.12.2011 року та від 05.08.2014 року у розмірі 1820998,76 грн (а.с.33-34). На підставі даного рішення було видано виконавчий лист та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.48), 02.11.2015 року головним державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.50). 02.06.2016 року головний державний виконавець другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на невиконання боржником зобов`язань та законних вимог державного виконавця, та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2016 року подання державного виконавця було вирішено задовольнити, та встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 (а.с.64-65). Крім того, як вбачається з матеріалів справи 07 грудня 2017 року державним виконавцем винесено ухвалу про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке за законом може бути звернено стягнення та на підставі п.5 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.79-96, 115). Інших матеріалів виконавчого провадження матеріали справи не містять.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ст. 6. ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Виходячи з аналізу зазначених статей, можна дійти висновку, що законодавчо закріплене право накладення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, який ухиляється від виконання зобов`язання покладеного на нього рішенням суду, проте даними статтями також закріплено, що таке обмеження може встановлюватися у разі ухилення боржника від виконання зобов`язання. З матеріалів справи не вбачається, чи був наявний саме факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2015 року, та відсутні будь-які дані стосовно повідомлення боржника ОСОБА_1 про хід даного виконавчого провадження. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження взагалі не отримував, та був ознайомлений із матеріалами виконавчого провадження стосовно нього лише 04 липня 2018 року, що підтверджується листом другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 21 травня 2019 року, наявного в матеріалах справи, в якому також зазначається, що 7 грудня 2017 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувану та про відсутність на момент розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції, відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи наведене, зважаючи на те, що судом першої інстанції неповно було з`ясовано та досліджено всі обставини справи, які мають значення для справи, що в результаті призвело до передчасного висновку про ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього судовим рішенням та встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, тому апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст цієї постанови буде виготовлено 03 червня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко

М.М. Драгомерецький