Провадження №: 2/752/814/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Грінцов Іван Володимирович до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

12.091.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 07.08.2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. без нарахування відсотків, та зобов`язався повернути борг не пізніше 07.06.2011 року. Проте, відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманих від нього грошових коштів у строк, який було вказано в договорі не виконав. Лише в період з вересня 2011 року по грудень 2015 року ОСОБА_3 повернув частину коштів на загальну суму 80 800 грн. 00 коп. Звертаючись неодноразово до відповідача з метою вирішити питання мирним шляхом, останній відмовився добровільно повертати борг. Крім того, зазначив, що договір позики укладався за згодою дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . У зв`язку з зазначеним просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , суму боргу в розмірі 119 200 грн. 00 коп.

Провадження у справі було відкрито 06.02.2018 року після отримання судом 06.02.2018 року інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача на адміністративній території Голосіївського району м. Києва.

06.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Грінцов І.В., заявлені до відповідачів позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Будучи присутнім у судовому засіданні представник відповідачів - адвокат Столярчук Є.В. заперечував проти задоволення заявлених вимог, з тих підстав, що договором визначено строк його дії, який закінчився 07.06.2011 року, тому посилаючись на пропуск строків позовної давності для звернення до суду з позовом, стверджував про відсутність обставин для зупинення перебігу строку позовної давності, оскільки у позивача відсутні документальні підтвердженя сплати йому відповідачами боргу протягом вересня 2011 року - грудня 2015 року, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07.06.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Карпенком В.В., відповідно до якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 гроші в сумі 200 000 грн. без нарахування відсотків з кінцевим терміном повернення до 07.06.2011 року. (а.с.4).

Позивач свої зобов`язання виконав належним чином та передав відповідачу ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 20 000 грн.

Відповідно до статтей 1046, 1049 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував про часткове виконаня позичальником укладеного з ним договору позики, просив стягнути з відповідачів у примусовому порядку неповернуту частину боргу, а саме в розмірі 80 800 грн. 00 коп.

Відповідачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані договорі позики грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в них сторонами суду.

Проте, позивач зазначив у позові та підтвердив у судовому засіданні, що відповідач сплатив частину боргу в сумі 80 800 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідачі не визнали зазначені позивачем підстави для позову, а саме щодо часткового повернення грошових коштів за договором позики, просили при вирішенні спору застосувати строки позовної давності.

Як видно зі змісту пунктів 3,5 укладеного 07.06.2010 року договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : сторони за цим договором домовились про те, що : договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо поверненя позики має бути здійснено не пізніше 07.06.2011 року. При цьому повна сума позики, що підлягає поверненню на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 200 000 грн.; виконання зобов"язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Києва; позичальник- з однієї сторони та позикодавець - з другої сторони, стверджують один одному та повідомляють всім зацікавленим в тому особам, що: у момент укладення цього договору вони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов"язки за договором; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та протлумачити цей договір;при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними без будь-якого застосування фізичного чи психологічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків; цей правочин не приховує інший правочин.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Наразі, з огляду на умови договору з приводу якого заявлеого спір, право позивача на пред"явлення договору до стягнення виникло з 08.06.2011 року, проте до суду з позовом останій звернувся тільки 11.09.2017 року з порушенням строку позовної давності.

Правилами статті 267 ЦК України передбачені наслідки спливу позовної давності. Так, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що відповідачі не визнавали зазначені позивачем підстави для позову щодо часткового погашення боргу протягом вересня 2011 року - грудня 2015 року та надання прзивачем суду доказів на підтвердження зазначених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики не можуть бути задоволені, з підстав порушення позивачем строків позовної давності для захисту його прав та законних інтересів правовідносин, що мали місце між ним та відповідачами на підставі договору позики, що був укладений між ними ж 07.08.2010 року, а відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні до суду з позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 526, 533, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.4, 6, 23, 27, 76, 141, 259, 263, 288 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє Грінцов Іван Володимирович до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк