Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 636/1918/16-ц

провадження № 61-22104св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П.,

Овсянікової А. І., від 26 липня 2017 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г. І., про визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 липня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вказав, що цей договір було укладено ним вимушено, під впливом тяжкої дня нього обставини, оскільки 11 червня 2007 року він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 02 липня 2007 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 лютого 2009 року у справі № 2-161/09 з нього стягнуто майнову та моральну шкоду. У зв`язку з відсутністю у нього грошей для виконання рішення суду ним було укладено спірний договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого за квартиру ним було отримано від ОСОБА_2 суму у розмірі 3 500 доларів США, яка є значно меншою ніж оціночна вартість квартири.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ним та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І., реєстровий номер № 1822, а також зобов`язати відповідача та третю особу повернути йому документи про право власності на квартиру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області, у складі судді Ковригіна О. С., від 26 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І., реєстровий № 1822. Зобов`язано сторони правочину повернути один одному в натурі все, що вони набули виконанням цього договору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірний договір був укладений ним під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних для нього умовах. Суд дійшов висновку, що при визнанні договору купівлі-продажу недійсним слід застосувати реституцію.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та застосування реституції скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач не довів, що спірний договір був укладений позивачем під впливом тяжких обставин чи на вкрай невигідних умовах. Суд апеляційної інстанції відхилив посилання в уточненій позовній заяві на існування реальної загрози втрати єдиного житла - спірної квартири на підставі рішення суду, вказавши, що під час виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 лютого 2009 року у справі № 2-161/09 було накладено арешт на автомобіль, належний ОСОБА_1 , а не на спірну квартиру.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подали

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги, що матеріали справи містять достатні докази на підтвердження недійсності спірного правочину на підставі статті 233 ЦК України. Заявник зазначає, що відповідач вчинив шахрайські дії, внаслідок чого за його заявою відкрито кримінальне провадження, досудове розслідування триває. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Вказує на те, що він не мав наміру продавати квартиру, договір уклав під впливом тяжкої обставини, а грошові кошти в сумі 45 600 грн не отримував. Отримав лише 26 685 грн 40 коп., які дозволяли погасити борги перед третіми особами. Стверджує, що повертав отримані у позику кошти.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 липня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 . Вартість квартири згідно довідки-характеристики, виданої комунальним підприємством «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» становила 6 990 грн. Відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу продаж вчинено за 45 600 грн, які покупець сплатив продавцю до моменту підписання цього договору

(а. с. 11).

Обґрунтовуючи позов та посилаючись на положення статті 233 ЦК України, позивач зазначав, що спірний договір купівлі-продажу укладено ним під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки у зв`язку із загрозою конфіскації належної квартири на виконання іншого рішення суду про відшкодування шкоди йому терміново потрібні були грошові кошти, тому він продав квартиру за ціною, яка значно нижча за ринкову.

Рішенням Дергачівського районного суду м. Харкова від 19 лютого

2009 року у справі № 2-161/09, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 05 червня 2009 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 4 494,19 грн, моральну шкоду у розмірі 4 тис. грн, а також судові витрати 102,14 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 серпня 2009 року у справі № 2-161/09 скасовано заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 13 березня 2008 року у вигляді накладення арешту на автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 , у зв`язку з фактичним виконанням рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2009 року (а. с. 123).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01 лютого

2016 року у справі № 636/2354/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2016 року, позов

ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою

АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у доступі до квартири та надати ключі

від вхідних дверей.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійснимнезалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови

від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Відповідно до положень частини третьої статті 10, частини першої

статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертої статті 60 ЦПК України, 2004 року, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності тяжких обставин, які змусили його укласти 14 липня 2009 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з відповідачем для усунення або зменшення впливу таких обставин. Суд апеляційної інстанції мотивовано відхилив посилання позивача на рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2009 року у справі № 2-161/09, яким з позивача було стягнуто майнову шкоду у розмірі 4 494 грн та моральну шкоду у розмірі 4 тис. грн, оскільки з метою виконання цього судового рішення арешт був накладений на автомобіль, який належав ОСОБА_1 , а не на спірну квартиру, а тому аргументи щодо втрати єдиного житла внаслідок виконання судового рішення визнані судом апеляційної інстанції необґрунтованими. Як зазначено у пункті 4 договору купівлі-продажу від 14 липня 2009 року, за продаж квартири позивач отримав 45 600 грн, що значно перевищує суму заборгованості за вказаним судовим рішенням, а згідно пункту 5 договору продавець зобов`язався звільнити квартиру до 14 жовтня 2009 року. На підтвердження шахрайських дій відповідача позивач не надав вирок, який набрав законної сили.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог із заявлених ОСОБА_1 підстав.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду апеляційної інстанції, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 26 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович