Справа № 755/2833/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарі Якименко Т.С.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відшкодування шкоди, завданої внаслідок бездіяльності під час виконавчого провадження,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві в якому просить визнати бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві у зведеному виконавчому провадженні № 54034403. Зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну тривалою затримкою стягнення присуджених коштів у сумі 22 503,65 гривень.

Мотивуючи вимоги тим, що 14 лютого 2018 року при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження відкритого Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі виконавчих листів № 2-2719/04,№206449/11, №2604/13946/12, № 755/20352/13-ц, № 755/19638/14-ц, № 755/13989/15-ц, № 755/16599/16-ц , позивачу стало відомо, що їх об`єднано у зведене виконавче провадження № 54034403. Проте, постанови про відкриття зведеного виконавчого провадження він не отримував та відповідач йому не направляв, що є порушенням ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вказує, що всі означені виконавчі провадження були відкриті відносного одного боржника - ОСОБА_2 починаючи з 2004 року. Проте, станом на момент пред`явлення позову до суду, судові рішення не виконані у зв`язку із неправомірною бездіяльністю відповідача. В результаті невиконання судових рішень ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з відповідними заявами щодо вчинення визначених Законом дій для примусового виконання, до суду та правоохоронних органів, однак такі звернення не дали відповідних результатів, що змушує його звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відшкодування шкоди, завданої внаслідок бездіяльності під час виконавчого провадження. Розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року витребувано з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 54034403.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с.54).

29 грудня 2018 року на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 29.11.2018 року на адресу суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 54034403.

04 січня 2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних, в якій він просить визнати бездіяльність Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві у зведеному виконавчому провадженні № 54034403. Зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну тривалою затримкою стягнення присуджених коштів у сумі 244 798,04 гривень. А також, стягнути із відповідача моральну шкоду у сумі 25000,00 грн.

Мотивуючи тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2017 року, яка набрала законної сили, встановлено бездіяльність відповідача щодо виконання рішень Дніпровського районного суду м. Києва по зведеному виконавчому провадженню № 53233285 про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - неправомірною, що свідчить про наявність завдання йому шкоди. Оскільки бездіяльність державного виконавця та органу державної виконавчої служби перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із завданою позивачу шкодою, ОСОБА_1 просить про її відшкодування з відповідача. Зазначає, що завдана йому шкода полягає в тому, що він зазнав моральних страждань у зв`язку із протиправною поведінкою державних виконавців, яка була наслідком погіршення й стану здоров`я, а також задля відновлення своїх порушених прав на протязі тривалого часу - протягом 14 років, він вимушений був змінити режим життя, постійно контролювати хід виконавчого провадження, витрачати час на числені судові засідання, що негативно вплинуло на його самопочуття, вимагало додаткових зусиль для відновлення морального стану, а також значних матеріальних втрат.

Прямим доказом бездіяльності Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

є відсутність постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 755/8822/18 від 23.08.2018 року, який отриманий 16 жовтня 2018 року, що є прямим порушенням ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, доказом бездіяльності відповідача є невиконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва за поданням державного виконавця про примусовий привід боржника у справі № 755/13989/15-ц від 02.03.2018 року та відсутність уваги з боку відповідача за рухом кримінального провадження № 0011227 від 27.08.2014 року.

За означених підстав, оскільки існує реальна неможливість отримати позивачу виконання рішення суду ухваленого на його користь, протягом тривалого часу становить втручання у його право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу № 1.

Посилаючись на ст.ст. 23, 1167, 1173,1174 ЦК України, позивач просить про задоволення позовних вимог.

24 травня 2019 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача, зі змісту яких убачається, що Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві заперечує проти позову у повному обсязі. Мотивуючи тим, що зведене виконавче провадження № 54034403 знаходиться на виконанні з 10.01.2017 року. До цього виконавчі документи тричі повертались стягувачу без виконання на підставі п.2 ст.47 (в редакції Закону, що діяла на той час), у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно та кошти на які можна звернути стягнення боргу.

Протягом перебування виконавчих документів на примусовому виконанні, державним виконавцем здійснювались заходи, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на розшук майна, коштів та доходів боржника з метою повного, фактичного виконання рішення суду. Так державним виконавцем, ст 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про арешт майна боржника, копія якої направлено в Регіональний сервісний центр МВС для виконання, Сторонам виконавчого провадження до відома; направлено запит в БТІ, з проханням надати інформацію про наявність нерухомого майна, що зареєстроване боржником. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно майно у боржника відсутнє. Державним виконавцем направлено запит в Регіональний сервісний центр МВС у м. Києві, з проханням надати інформацію про наявність транспортних засобів, що зареєстроване боржником. 25.02.2017 до Відділу на дійшла відповідь Регіонального сервісного центру у м. Києві, що за боржником транспортних засобів не зареєстровано.

В ході примусового виконання державним виконавцем направлено запити до ДФС України, ПФУ, Регіонального сервісного центру у м. Києва, для встановлення джерел доходу, відкритих рахунків в банківських установах та перевірки майна боржника.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби України відкритих рахунків в установах банків немає та джерела отримання доходу відсутні.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 11.02.2017 боржник працевлаштований в ТОВ «Архімедес», . 29.05.2017 державним виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату до ТОВ «АРХІМЕДЕС».

28.04.2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання боржника: АДРЕСА_1 . Однак двері в зазначену квартиру зачинені та на стук ніхто не відповідав, про що складено акт державного виконавця.

29.05.2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про майно боржника відсутні.

15.06.2017 державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання боржника: АДРЕСА_1 , однак двері в зазначену квартиру були зачинені та на стук ніхто не відповідав, про що складено акт державного виконавця.

10.10.2017 року державним виконавцем накладено арешт на кошти та направлено постанову про арешт коштів у 9 топ-банків, зокрема: АТ «Ощадбанк», ПАТ «УКРСИББАНК», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «ІНГ Банк Україна», ПАТ КБ «Приват банк»

За даними відповідей з восьми банків відсутні рахунки відкриті на ім`я боржника. На рахунки відкриті у ПАТ КБ «Приват банк» накладено арешт.

10.10.2017 державним виконавцем направлено запит державного виконавця в Міграційну прикордонну службу з проханням надати інформацію про перетин Кордону України боржником.

Також, державним виконавцем направлено запит в Регіональний сервісний центр МВС України у м. Києві з проханням надати інформацію про наявність будь-якого майна, що зареєстроване боржником.

10.12.2017 року державним виконавцем направлено подання про примусовий привід боржника.

02.01.2018 року, Дніпровським судом видана ухвала № 755/13989/15-ц про задоволення подання про примусовий привід боржника.

20.05.2019 року державним виконавцем, керуючись ч.5 ст.14, ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про залучення працівників органів внутрішніх справ щодо примусового приводу боржника ОСОБА_2 до Відділу на адресу Краківська, 20. Проведення виконавчих дій назначено на 27.05.2019 о 11:00 год м. Київ, вул. Краківська 20, кабінет 9.

28.03.2018 року до Відділу надійшла відповідь про відсутність зареєстрованих земельних ділянок за боржником з Державного земельного кадастру на території м. Києва та Київської, Житомирської, Херсонської, Львівської, Вінницької, Волинської, Тернопільської, Івано - Франківської, Дніпропетровської, Харківської, Рівненської, Донецької, Миколаївської , Закарпатської області не зареєстровані.

Таким чином, Державним виконавцем, зі свого боку, вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення, однак, у зв`язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов`язків, які він має змогу виконати, та зобов`язань, покладених на нього рішенням, останнє досі залишається невиконаним. Зазначене має негативні наслідки, як для стягувача, так і держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Разом з тим пояснив, що сума завданої йому шкоди у розмірі 244 798,04 грн. розрахована ним на підставі ст. 625 ЦК України, в якості відшкодування 3% річних та інфляційної складової на суму боргу 39307,00 грн., яка підлягала стягненню за судовим рішенням. Розрахунку такої шкоди він надати не може та вважає, що відшкодуванню така шкода підлягає з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Обставина того, що вказана сума відповідає розміру загальної заборгованості у зведеному виконавчому провадженні № 54034403 є співпадінням, оскільки розрахована саме в порядку ст. 625 ЦК України. Розмір моральної шкоди у сумі 25000,00 грн. вважає співмірним із завданими йому моральними переживаннями. А тому просить про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року судом не допущено до участі у справі в якості представника відповідача Таратунську Л.Ю. , оскільки остання не мала належним чином посвідчених повноважень на ведення справи у суді.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали зведеного виконавчого провадження № 54034403, оцінивши надані докази прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває зведене виконавче провадження № 54034403, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 244 798,04 грн. До складу якого входять: виконавчий лист № 755/20352/13-ц виданий 05.03.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу у сумі 6 436,20 грн.; виконавчий лист №2604/13946/12, виданий 27.02.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу у сумі 6 183,68 грн.; виконавчий лист №755/16599/16-ц, виданий 29.03.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу у сумі 20396,35 грн.; виконавчий лист № 755/19638/14-ц, виданий 12.12.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу у сумі 44911,17 грн.; виконавчий лист № 2-6449/2011, виданий 14.03.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу у сумі 60635,51 грн.; виконавчий лист № 755/13989/15-ц, виданий 09.12.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу у сумі 82940,74 грн.; виконавчий лист № 755/8822/18-ц, виданий 03.10.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу у сумі 23294,39 грн.

Загальна сума заборгованості складає 244 798,04 грн.

Як убачається із матеріалів справи позивач неодноразово звертався до відповідача, Головного територіального управління юстиції у м. Києві Управління державної виконавчої служби та суду з приводу тривалого невиконання судових рішень.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року, визнано бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання рішень Дніпровського районного суду м. Києва по зведеному виконавчому провадженню № 53233285 про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - неправомірною.

Зобов`язано Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконати дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішень Дніпровського районного суду м. Києва по зведеному виконавчому провадженню № 53233285 про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що окрім тривалого невиконання з вини відповідача судових рішень про стягнення на його користь грошових коштів, він також не отримував постанови про відкриття зведеного виконавчого провадження, що є порушенням ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Також, прямим доказом бездіяльності Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві є відсутність постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 755/8822/18 від 23.08.2018 року. Більше того, невиконання судового рішення щодо здійснення примусового приводу боржника та відсутність уваги з боку відповідача за рухом кримінального провадження № 0011227 від 27.08.2014 року свідчить про бездіяльність відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України визначено поняття належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Як убачається із досліджених судом копій матеріалів зведеного виконавчого провадження № 54034403, відсутні належні та достатні докази для встановлення обставин направлення ОСОБА_1 , який є стягувачем у виконавчому провадженні № 54034403, постанови про відкриття зведеного виконавчого провадження. Так матеріали справи містять супровідний лист про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, відсутні докази на підтвердження направлення даної постанови рекомендованим поштовим відправленням, як того вимагають положення ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи позивача, щодо невиконання судового рішення про здійснення примусового приводу боржника не знайшли свого підтвердження під час дослідження доказів, та спростовуються матеріалами справи. Разом з тим, суд знаходить обгрунтованими твердження позивача щодо невиконання судового рішення впродовж тривалого часу, що є порушенням права на справедливий судовий розгляд.

Виконання судового рішення - сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. у справі "Войтенко проти України", в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1).

Маючи широкі повноваження згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні дані щодо виконання державним виконавцем ряду дій, зокрема: звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; результати застосування приводу, щодо боржника; залучення в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб; накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань у разі його ухилення від виконання зобов`язань; та інших дій, передбачених передбачені цим Законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, про обгрунтованість позовних вимог в частині бездіяльності Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у зведеному виконавчому провадженні № 54034403 щодо невиконання судового рішення впродовж тривалого часу, що є порушенням права позивача на справедливий судовий розгляд.

Як зазначає ЄСПЛ у справі «Антонюк проти України» від 11 грудня 2008р., відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні, при цьому надмірне тривале провадження дає підстави для відшкодування моральної шкоди. Такого висновку також дійшов і Верховний суд.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження» (чинних на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

При цьому Верховний Суд у постанові від 8 листопада 2017 року зазначив, що в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, та іншої шкоди заподіяної, рішеннями, діями (бездіяльністю) державного виконавця відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Позивач звертаючись з позовом до суду пред`являє вимоги до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та не вказує співвідповідачем відповідний територіальний орган Державного казначейства України. Із клопотаннями про залучення в якості співвідповідача Казначейську службу ОСОБА_1 під час судового розгляду також не звертався.

Відповідно до ст. п. 3,4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Судом було роз`яснено учасникам справи їхні процесуальні права та обов`язки, а також наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Кожна сторона розпоряджається наданим їй правом на власний розсуд.

Статтею 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Отже, цивільно-процесуальним законодавством визначено виключне право позивача на визначення кола осіб, які мають відповідати за поданим ним позовом. Тільки за клопотанням позивача, суд здійснює заміну відповідача належним відповідачем або залучає в якості співвідповідача за наявності до того законних підстав.

Позивач вимоги про відшкодування завданої йому шкоди тривалим невиконанням судового рішення пред`являє до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Клопотань про залучення в якості співвідповідача відповідного територіального органу Державного казначейства України до суду не заявляв.

А відтак, в силу норм процесуального права національного законодавства, суд з власної ініціативи не наділений правом у справах позовного провадження залучати відповідний орган казначейської служби.

Більше того, заявляючи позовні вимоги про стягнення з Головного територіального управління юстиції у місті Києві шкоди у сумі 244 798,04 грн., ОСОБА_1 під час судового розгляду посилався на положення ст. 625 ЦК України. Та заявив, що розмір завданої йому шкоди у сумі 244 798,04 грн. розраховано за невиконання боржником ОСОБА_2 грошових зобов`язань за судовими рішеннями. А тому у зв`язку із бездіяльністю Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо тривалого невиконання цих судових рішень, відповідач повинен відшкодувати йому три відсотки річних з урахуванням встановленого індексу інфляції, що становить - 244 798,04 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту частини першої статті 598, статей 599, 600, 604 - 609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень (у яких державна виконавча служба виступає інструментом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України). 3 % річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, а боржником у даному зобов`язанні є ОСОБА_2 , з якого і можуть бути стягнуті відповідні суми, а не виконавча служба.

Позивачем помилково ототожнюється сам факт можливості відшкодування збитків, завданих державним виконавцем фізичній особі під час здійснення виконавчого провадження з наявністю у виконавчої служби обов`язку виконати грошове зобов`язання боржника перед стягувачем. У зв`язку з чим, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, що склалися у даній справі, суд приходить до висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюються положення частини другої статті 625 ЦК України, та, відповідно, підстави для стягнення з ВДВС річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання - відсутні.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач в силу Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір компенсується за рахунок Держави.

Керуючист ст.ст. 4, 13, 76-82, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 23,625, 1167, 1173,1174 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відшкодування шкоди, завданої внаслідок бездіяльності під час виконавчого провадження - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві у зведеному виконавчому провадженні № 54034403.

В іншій частині -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Астахова

Повний текст рішення суду виготовлений 31 травня 2019 року