Справа № 713/1053/19
Провадження №2/713/442/19
РІШЕННЯ

іменем України

24.07.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретаря Матейчук Л.Ю., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , про визнання права власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу.

В позові вказує, що 21.10.2006 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та прийняла його прізвище ОСОБА_3 . Рішенням Вижницького районного суду від 01.10.2018 р. шлюб між ними розірвано. В шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей.

За час проживання у шлюбі, на спільні кошти, збудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 .

Вважала, що їй належить 1/2 частина майна придбаного під час шлюбу.

Оскільки останнім часом відповідач чинить їй перешкоди в користуванні будинком за адресою АДРЕСА_1 , тому змушена звернутись до суду з даним позовом.

Просить визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Припинити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Зобов`язати відповідача надати суду правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 .

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився. В адресованій суду заяві просить справу розглядати у її відсутність позовні вимоги підтримує .

Відповідач в судове засідання не з`явився. В адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутність, позов визнав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 21 жовтня 2006 року зареєстрували шлюб у Вижницькому районному відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області, актовий запис № 63.

У шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , 2008 р.н. та син ОСОБА_5 , 2013 р.н..

Рішенням Вижницького районного суду від 01.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

За час проживання у шлюбі, на спільні кошти, збудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером №205.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як достовірно було встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , були придбані сторонами під час шлюбу, що не заперечується і відповідачем , а тому дане майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 206, 264, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Припинити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Ю. Кириляк