Справа №536/23/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2019 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді Колотієвського О.О.,

при секретарі - Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці матеріали скарги ОСОБА_1 на дії Заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комаревцева Сергія Івановича,-

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області зі скаргою на дії Заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комаревцева Сергія Івановича звернувся ОСОБА_1 .

Свою скаргу обґрунтував тим, що 07.11.2018 року заступником начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комаревцевим Сергієм Івановичем було винесено Постанову ВП № 3030788 про накладання штрафу на ОСОБА_1 .

Згідно вказаної Постанови з моменту відкриття виконавчого провадження (ВП .№ 3030788 від 07.04.2006 р.) у нього була наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно довідки-розрахунку від 07.11.2018 року становить 72 631,86 грн., що перевищує, на думку державного виконавця, суму відповідних платежів за три роки. Ураховуючи викладене та посилаючись на статтю 71 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем, заступником начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби, Комаревцевим Сергієм Івановичем було винесено Постанову ВП № 3030788, якою на нього було накладено штраф у розмірі 36 315,93 грн.

З даною постановою скаржник не згодний та вважає дії заступником начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комаревцевим Сергієм Івановичем протиправними, виходячи з наступного:

- згідно Довідки-розрахункупри винесенні оскаржуваної Постанови ОСОБА_2 було взято заборгованість з несплати аліментів за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року. Заборгованість з несплати аліментів склала 65464. 99 грн. Штраф на нього було накладено у розмірі 36 315.93 грн. Тобто 50 % від суми заборгованості.

З огляду на вищевказане слідує, що ОСОБА_1 був притягнутий до фінансової відповідальністі за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до якої - за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Як слідує з розміру заборгованості та розміру штрафу, ОСОБА_2 , при визначені суми штрафної санкції було застосовано штраф, який призначається в тому випадку, коли заборгованість перевищує суму відповідних платежів за три роки.

В той час, вказана штрафна санкція була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання», 28 серпня 2018 року, а він нараховує штраф за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року.

Згідно ст.58 Конституції України, лише закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за правопорушення, зворотної сили не мають.

З огляду на вищевказане слідує, що заступником начальник Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комаревцев С.І ОСОБА_3 , не мав права накласти штрафну санкцію за несплату аліментів за період з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року так, як вид адміністративного стягнення, дана норма вступила в законну силу 28.08.2018 року, а тому не має зворотної дії в часі.

Через, що період часу несплати аліментів особою до вступу в ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення мене до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконною та скасувати постанову Постанову ВП № 3030788 від 07.11.2018 року, заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комаревцева Сергія Івановича щодо накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі у розмірі 36 315, 93 грн.

20 березня 2019 року на адресу суду від представника ДВС ГТУЮ у Полтавській області Дусмурадової Л.Ю. надійшло заперечення на скаргу, яку обґрунтовувала тим, що скарга є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

По перше, 13.04.2006 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2- 332 від 04.04.2006 року виданого Кременчуцьким районним судом щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За весь час перебування на виконанні виконавчого листа аліменти скаржником (боржником за виконавчим провадженням) сплачувались коли йому хотілося та в розмірі якому йому хотілося, про що свідчать матеріали виконавчого провадження, а саме довідка розрахунок за весь період перебування виконавчого листа. Тобто, ОСОБА_1 на протязі майже 13 років ігнорувалось рішення суду про стягнення аліментів.

По друге, борг по аліментам нараховується з моменту відкриття виконавчого впровадження, а саме з 07.04.2006 року по теперішній час як зокрема і зазначено у ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.» і твердження скаржника не відповідає дійсності щодо періоду нарахування з 01.01.2016 року по 31.03.2018 року.

По третє, відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Статтею 71 вищезазначеного Закону вказано, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Боржником несплачено всю суму заборгованості, і становить вона 71050,62 грн. станом на 31.01.2019 року.

Зокрема, в статті 11 Закону України «Про виконавче впровадження», а саме: частині першій йдеться про те, що: «Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію». Отже, державний виконавець, як учасник виконавчого провадження (про що зазначено в ст. 14 Закону), зобов`язаний був прийняти рішення та застосувати захід примусового характеру, передбачений Законом (як зазначено у п.5 ч.1 ст. 10 Закону) щодо стягнення штрафу, враховуючи наявну сукупну суму боргу понад 3 роки (як зазначено в ч. 14 ст. 71 Закону).

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем, саме про це йдеться в частині 2 ст. 11 Закону.

Все вище викладене свідчить, що дії державного виконавця, щодо накладення штрафу на боржника, з метою його стягнення на користь стягувача, були цілком правомірними та вчинені у відповідності до вимог Закону.

По четверте і найголовніше, це те, що скаржником помилково ототожнюється факт необхідності сплати ним штрафу з поняттям відповідальності. Адже, не до адміністративної чи не до кримінальної відповідальності боржника поки що не притягували, і в даному випадку не має місця поняття зворотної дії Закону. А постанова про накладення штрафу є звичайним процесуальним документом послідовним після постанови про відкриття виконавчого провадження та чітко передбачений законодавством.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 13.04.2006 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2- 332 від 04.04.2006 року виданого Кременчуцьким районним судом щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07.11.2018 року заступником начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комаревцевим Сергієм Івановичем було винесено Постанову ВП № 3030788 про накладання штрафу на ОСОБА_1 .

Згідно вказаної Постанови з моменту відкриття виконавчого провадження (ВП .№ 3030788 від 07.04.2006 р.) у ОСОБА_1 була наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно довідки-розрахунку від 07.11.2018 року становить 72 631,86 грн., що перевищує, на думку державного виконавця, суму відповідних платежів за три токи. Ураховуючи викладене та посилаючись на статтю 71 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем, заступником начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби, Комаревцевим Сергієм Івановичем було винесено Постанову ВП № 3030788, якою на нього було накладено штраф у розмірі 36 315,93 грн.

Відповідно до ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Вказаною нормою Закон був доповнений на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018. Норма набрала чинності 28.08.2018.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже, до 28.08.2018 наявність заборгованості по сплаті аліментів не була підставою для притягнення до відповідальності у виді накладення штрафу згідно ЗУ «Про виконавче провадження».

Строк сукупної заборгованості по сплаті аліментів слід обчислювати, починаючи саме з 28.08.2018. Законні підстави для поширення дії ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» на заборгованість, яка існувала до 28.08.2018 відсутні.

При цьому, суд відхиляє заперечення ВДВС про те, що строк обчислення заборгованості по сплаті аліментів здійснювався відповідно до ч.4 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч.4 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбаченихпунктами 1-4 частини девятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Однак, наведену норму слід розуміти так, шо строк заборгованості зі сплати аліментів для цілей ч.14 ст. 71 Закону обчислюється з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання, однак, в будь-якому випадку не раніше 28.08.2018.

Крім того, суд звертає увагу, що ч.4 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» у наведеній редакції також набрала чинності 28.08.2018, після внесення змін на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Отже, державний виконавець не врахував дію Закону в часі, безпідставно поширивши його дію на відносини, які існували до набрання ним чинності, чим погіршив становище боржника у виконавчому провадженні.

Вимогами ч.2 ст.451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги скарги знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комаревцева Сергія Івановича задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову Постанову ВП № 3030788 від 07.11.2018 року, заступника начальника Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Комаревцева Сергія Івановича щодо накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі у розмірі 36 315, 93 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський