Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 755/1907/16-ц

провадження № 61-22709св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 30 червня 2016 року у складі судді Катющенко В. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої він отримав кредит у розмірі 4 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував і допустив утворення заборгованості, яка станом на 30 листопада 2015 року становить 19 766 грн 27 коп., у тому числі: 4 152 грн 93 коп. заборгованості за тілом кредиту,

12 095 грн 90 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 2 100 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу (фіксована частина), 917 грн 44 коп. штрафу (процента складова).

На підставі викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 заборгованість за зазначеним кредитним договором станом на 30 листопада 2015 року у розмірі 19 766 грн 27 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дніпровського міського суду м. Києва від 30 червня

2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» суду не надано доказів того, що відповідна платіжна картка передбачена умовами заяви була видана ОСОБА_1 . Також суду не надано відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку, відсутні відомості, що підтверджують факт наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 19 766 грн 27 коп. Крім того, суд посилався на те, що у позовні заяві банком зазначено, що ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 4 300 грн, при цьому, згідно анкети-заяви розмір кредитного ліміту визначено не було, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 , відсутній підпис і в анкеті-заяві у відповідній для цього графі. Доказів того, що така кредитна картка ОСОБА_1 видавалась саме на виконання умов указаного кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» суду надано не було, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року справу за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційне провадження у цій справі поновлено.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 342/180/17-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2019 року касаційне провадження у цій справі поновлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що 04 квітня 2013 року ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугу ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна», ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк». Останній своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг. Банк зазначав, що відсутність підпису позичальника в Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними та про відсутність договірних правовідносин між банком та позичальником. Підпис ОСОБА_1 поставив в анкеті-заяві, яким підтвердив те, що він погодився з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ПАТ КБ «Приват Банк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 19 766 грн

27 коп. за кредитним договором № б/н від 04 квітня 2013 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4 152 грн 93 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 12 095 грн 90 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2 100 грн, 500 грн штрафу (фіксована частина), 917 грн 44 коп. штрафу (процента складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційного інстанцій в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не відповідають.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог, однак суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що ОСОБА_1 не було спростовано наявність заборгованості за указаним кредитним договором.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження

№ 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з

ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 04 квітня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в

будь-який час, що свідчить про порушення його прав, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення у частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 152 грн 93 коп. підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позову.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 4 152 (чотири тисячі сто п`ятдесят дві) грн 93 (дев`яносто три) коп.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 30 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта