ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 392/256/19

провадження № 22-ц/4809/1683/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фермерське господарство «Прилуцький»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Фермерського господарства «Прилуцький», інтереси якого представляє Прилуцький Микола Миколайович, на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2019 року у складі судді Кавун Т.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Фермерського господарства «Прилуцький» про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Маловисківського районного суду від 29.09.2017 ОСОБА_2 було визнано недієздатним, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи він страждає хронічним психічним захворюванням у формі тяжкої розумової відсталості. Рішенням Маловисківського районного суду від 21.12.2018 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 було призначено його -

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 4,0764 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, яка перебуває в оренді у ФГ «Прилуцький», згідно договору оренди від 21.08.2017. Договір оренди зареєстровано в Державному реєстрі прав та їх обтяжень від 03.11.2014, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:16924626. Строк дії договору становить до 03.11.2024.

ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства за захворюванням у формі тяжкої розумової відсталості, що підтверджується довідкою МСЕК від 13.03.1980 серії И-73 № 652977.

Зазначає, що враховуючи характер та специфіку захворювання ОСОБА_2 , він не міг усвідомлювати значення своїх дій, ставлячи підпис в договорі та передаючи належну йому земельну ділянку в оренду. Тому просить суд в інтересах недієздатного ОСОБА_2 визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0218, який було укладено між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Прилуцький», право оренди земельної ділянки зареєстровано 03.11.2014.

Короткий зміст зустрічної позовної заяви

27 березня 2019 року ФГ «Прилуцький» звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 безпідставно виплачену орендну плату в розмірі 2600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскільки ОСОБА_2 за станом свого захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій під час укладення договору оренди землі то відповідно, за вказаних в позовній заяві ОСОБА_1 підстав, підлягають визнанню недійсними всі інші правовстановлюючі документи, що видані ОСОБА_2 ..

Вважає, що ОСОБА_2 не лише не міг підписати спірний договір оренди землі, а й не міг здійснювати будь-які інші правочини, в тому числі не міг набути у власність передану в оренду земельну ділянку на підставі п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України в порядку виділення в натурі (на місцевості) належної йому земельної частки (паю), оскільки не міг бути членом КСП «Мир», не міг брати участь в діяльності КСП, під час розпаювання та не міг вчиняти будь-які інші юридично значимі дії щодо підписання та складання документів.

29 березня 2019 року ФГ «Прилуцький» збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_1 суму доходу сплачену ним на користь ОСОБА_2 в розмірі 55909 грн.

Також, ФГ «Прилуцький» просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 у зв?язку зі спливом строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2019 року первісний позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, кадастровий номер: :02:000:0218, укладений 21.08.2014 між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Прилуцький», зареєстрований в Державному реєстрі прав та їх обтяжень від 03.11.2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16924626.

В задоволенні зустрічного позову Фермерського господарства «Прилуцький» до ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія КР № 037663, виданого 04.03.2005 року на ім`я ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ФГ «Прилуцький» безпідставно виплачену орендну плату в сумі 55 909 грн. -відмовлено. Стягнуто з ФГ «Прилуцький» на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. за первісним позовом та за подану зустрічну позовну заяву в сумі 3842 грн.

Суд дійшов висновку, що договір оренди земельної ділянки укладений між сторонами від 21.08.2014 є недійсним, адже, в момент його укладення ОСОБА_2 не міг усвідомлювати значення своїх дій, внаслідок психічного стану здобутого від народження.

Фермерським господарством було правомірно виплачено плату за користування земельною ділянкою протягом 2014-2018 років, власником якої є ОСОБА_2 , оскільки договір оренди було укладено між сторонами та право оренди зареєстровано.

Підстав для застосування строків позовної давності, судом не встановлено, оскільки ОСОБА_1 було призначено опікуном лише за рішенням суду від 21.12.2018, а тому, останній до набрання рішенням суду законної сили не мав права діяти в інтересах недієздатного ОСОБА_2 та захищати його права, інтереси.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ФГ «Прилуцький» просить скасувати рішення районного суду і направити справу до суд першої інстанції. Вважає вказане рішення суду не є законними та обґрунтованим у зв`язку з тим, що воно не має у своїй основі належних і допустимих доказів та не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що твердження суду про те, що орендну плату за договором оренди землі, який визнано недійсним, виплачено правомірно за користування земельною ділянкою протягом 2014-2018 років не ґрунтується на вимогах закону, оскільки в разі визнання недійсним спірного договору оренди землі, ним не створено взаємних прав та обов`язків для сторін. Право орендодавця на одержання орендної плати та обов`язок орендаря з її виплати не виникли, а тому її отримання позивачем не є правомірним.

Зазначає, що встановлюючи факт його недієздатності від народження, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог та порушив встановлений ст.13 ЦПК принцип диспозитивності цивільного судочинства. Позовної вимоги про визнання ОСОБА_2 недієздатним від народження не заявлялось. Чинне рішення суду про встановлення цього факту у дане судове засідання не надавалось. Іншого дня, з якого ОСОБА_2 визнаний недієздатним, окрім 24.10.2017, рішеннями судів не встановлено, тому факт його недієздатності від народження у передбачений законом спосіб не встановлений.

Посилаючись на недієздатність особи протягом усього її життя, суд вибірково визнав недійсним з цієї підстави один оспорюваний правочин, однак самоусунувся від визнання недійсним іншого оспорюваного правочину, який був предметом зустрічної позовної заяви.

Скаржник звертає увагу суду, що розгляд справи відбувся без участі осіб, на права, обов`язки та інтереси яких вплинуло оскаржуване рішення суду, а саме без участі самого ОСОБА_2 , органу опіки та піклування та Маловисківської міської ради Кіровоградської області.

Вважає, що в основу оскаржуваного судового рішення покладено висновок судово-психіатричного експерта №143 від 19.04.2019, згідно з яким у ОСОБА_2 від народження повна втрата здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Однак даний висновок ґрунтується лише на твердженні про те, що характер та специфіка захворювання ОСОБА_2 нібито само по собі становить собою нездатність останнього усвідомлювати свої дії та керувати ними та нездатність фізично ставити підпис. Дана нездатність має бути встановлена додатково безпосередньо з дослідження інтелектуальних та вольових характеристик поведінки особи та повинна бути у причинно-наслідковому зв`язку з вищевказаним психічним розладом. Зміст висновку про психологічні здібності особи за минулий період ні на чому не ґрунтується, окрім як на поверхових діагнозах та анамнезах, а не матеріалах про його поведінку у минулому, тому становить суто припущення, що суперечить ч.6 ст.81 ЦПК. Всупереч вимог ст.77 ЦПК висновок заснований лише на діагнозах піддослідного, однак не обґрунтований фактичними даними про інтелектуальні та вольові ознаки поведінки ОСОБА_2 упродовж запитуваних періодів, які підлягають доказуванню, а тому не містить даних щодо предмету доказування. Через порушення вимог Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №865 від 08.05.2018 висновок не є таким, що отриманий з додержанням порядку, встановленого законом, тому суперечить положенням ст.78 ЦПК. Відсутність матеріалів упродовж запитуваних періодів часу, на підставі яких у висновку констатовані умовиводи, створює обґрунтовані сумніви щодо його достовірності, що суперечить вимогам ст.79 ЦПК. Також зазначає, що висновок не містить відповіді на всі поставлені запитання, що також суперечить ч. 3 ст.72 ЦПК. За відсутності обґрунтованого експертного висновку недієздатність ОСОБА_2 у ретроспективі не є доведеною у законний спосіб.

Зазначає, що судом під час ухвалення оскаржуваного рішення не враховано ту обставину, що і ОСОБА_2 і у подальшому його опікун ОСОБА_1 фактичного вступили у виконання прав і обов`язків (у правовідносини) за оспорюваним договором оренди землі.

Трирічний строк позовної давності неправомірно обраховано не з моменту вчинення оспорюваного правочину 21.08.2014, а з моменту, коли про нього дізнався опікун, що одержав цей статус лише 22.01.2019.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 зазначає, що відповідач в суді першої інстанції не заявляв щодо необхідності залучення у якості третьої особи Маловисківської міської ради, як органу опіки та піклування, тому його право в цій частині не було порушеним. Висновок судово-психіатричної експертизи від 19.04.2019 по справі є обґрунтованим та не суперечить іншим матеріалам справи. Дослідження експертами проводилось на підставі доказів наданих з дотриманням вимог статей 77-80 ЦПК України.

ФГ «Прилуцький» ставить під сумнів законність державного акту на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, оскільки ОСОБА_2 є інвалідом та страждає хронічним психічним захворюванням. Однак, посилання ФГ «Прилуцький» на те, що ОСОБА_2 не міг бути членом колгоспу, членом КСП «Мир» та не міг бути включеним до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) через те, що ОСОБА_2 є недієздатним суперечить ч. 1 статті 40 та ч.2 статті 42 ЦК України, оскільки рішення загальних зборів КСП про затвердження списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) приймалось раніше до того, як ОСОБА_2 було визнано недієздатним.

Оскаржуючи державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , позивач за зустрічним позовом не вказує, який саме приватний інтерес було порушено ФГ «Прилуцький» цим документом, чому у такий спосіб буде захищено судом права, свободи та інтереси ФГ «Прилуцький». Також, позивач за зустрічним позовом не надає суду доказів, що саме ОСОБА_1 , а не інша особа отримував орендну плату від ФГ «Прилуцький» в розмірі 55909 грн за договором оренди земельної ділянки б/н від 21.08.14 кадастровий номер: :02:000:0218. Сторона відповідача за зустрічним позовом цю обставину не визнає у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача за первісним позовом Прилуцький М.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 4,08 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія КР № 037663, виданого на підставі розпорядження Маловисківської районної державної адміністрації від 09.07.2002 року № 223-р.

Відповідно до довідки серія И-73 № 652977 та посвідчення № НОМЕР_1, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з дитинства.

21.08.2014 між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Прилуцький» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого об?єктом оренди є земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0218, площею 4,074 га, що розташована на території Олександрівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Договір укладено на 10 років.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано реєстраційною службою Маловисківського районного управління юстиції 03.11.2014, на підставі договору оренди землі від 21.08.2014, строком дії до 03.11.2024. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 16924626 від 03.11.2014.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.09.2017 ОСОБА_2 визнано недієздатним.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21.12.2018 призначено ОСОБА_1 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 .

Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом внаслідок психічного розладу № 19/1, ОСОБА_2 потребує стороннього догляду.

Згідно видаткових касових ордерів за травень, вересень 2015 року, за травень, жовтень 2016 року, жовтень 2017 року та січень 2019 року, в рахунок орендної плати за земельний пай ОСОБА_2 було сплачено кошти.

Крім того, фермерським господарством за користування належною ОСОБА_2 земельною ділянкою сплачено податок та військовий збір, що підтверджується податковою документацією, платіжними дорученнями.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 143 від 19.04.2019, ОСОБА_2 в момент укладення та вчинення правочину від 21.08.2014 оренди землі не був здатний розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. ОСОБА_2 в період часу з 05.05.1980 по 24.10. 2017 не був здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. У період часу з 05.05.1980 по 24.10.2017 у ОСОБА_2 не зберігалася здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Від народження у ОСОБА_2 повна втрата здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

21.08.2014 між ОСОБА_2 та ФГ «Прилуцький» було укладено договір оренди землі.

13.03.1980 встановлено ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності внаслідок психічного розладу, встановлено, що він обмежений в здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, контролювати свою поведінку та потребує стороннього догляду, що вбачається з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 19/1.

З висновку судово-психіатричного експерта № 143, вбачається, що в момент укладення правочину - договору оренди землі від 21.08.2014, ОСОБА_2 не був здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні лікарі судово-психіатричні експерти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , роз?яснили, що ОСОБА_2 має психічне захворювання з дитинства, воно не здобуте, а вроджене, тобто він має тяжку психічну хворобу у вигляді тяжкої розумової відсталості від народження. Від народження він потребує стороннього догляду. Його хвороба не має зворотного розвитку, не має перебігу. Він за все життя не навчався, не створив сім`ю, не прийшов у суспільство, у нього не має жодних навичок пристосування до життя.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частин першої - третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом повна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, встановлення неспроможності позивача в момент укладення між ним та ФГ «Прилуцький» оспорюваного правочину 21.08.2014 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану саме на момент вчинення цих правочинів відбувається з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення правочинів особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Під час розгляду справи, з метою встановлення наявності такого стану у ОСОБА_7 в момент підписання договору оренди земельної ділянки, призначалась судово-психіатрична експертиза, за висновками якої 19.04.2019 зроблено висновок, що ОСОБА_2 в момент укладення та вчинення договору оренди від 21.08.2014 землі не був здатний розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. Від народження у ОСОБА_2 повна втрата здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Отже, проведеною у справі експертизою зроблено висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_2 в момент підписання оспорюваної угоди розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Зважаючи на наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з підстав передбачених ст. 215 ЦК України.

Також, суд апеляційної інстанції вважає правильним вирішення судом і зустрічного позову про визнання недійсним державного акту на право власті на земельну ділянку та стягнення орендної плати.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів вважає, що Фермерське господарство «Прилуцький» не належать до переліку осіб, яким надано право звертатися з позовом про визнання недійсним державного акту на право приватної власності, виданого ОСОБА_7 , з тих підстав, що на час його одержання він перебував стані психічного захворювання, оскільки питання правомочності отримання цією особою земельної ділянки не зачіпає і не порушує прав та інтересів цього господарства.

Не ґрунтуються на законі та обставина справи й вимога Фермерського господарства «Прилуцький» про стягнення орендної плати, оскільки згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» у разі визнання недійсним договору оренди земельної ділянки одержана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права не ґрунтуються на доказах та законі.

Що стосується вирішення судом питання застосування позовної давності, то слід зазначити, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Правильне визначення моменту початку перебігу строку позовної давності визначає наскільки правильно буде вирішено спір. Неправильне визначення цього моменту призводить до штучного скорочення або подовження строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України особа, яка подає позов, (позивач) повинна довести в суді, що вона не мала можливості довідатися про порушення свого права раніше.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що матеріали справи свідчать, що про порушення прав ОСОБА_2 , а саме про існування спірного договору оренди землі позивач дізнався з часу коли за рішенням суду від 21.12.2018 його було призначено опікуном недієздатного, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Відтак, зважаючи, що позов було пред`явлено у лютому 2019 року, тому трирічний строк позовної давності не збіг.

Інші твердження апеляційної скарги, які в основному зводяться до викладу позовних вимог та цитування норм матеріального права, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Прилуцький» залишити без задоволення.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко