РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 2-701/2010

Провадження № 22-ц/4815/951/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Сидоренко С.М.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначена

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2010 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2009 року, публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (далі ПАТ АБ "Укргазбанк") звернулось у Рівненський районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором із солідарних боржників та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із заявою про зміну позовних вимог від 13 січня 2010 року просили стягнути солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість по кредиту в розмірі 77 264,96 доларів США, прострочену заборгованість по процентах в сумі 8 484,07 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 2 279,29 грн, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 9391,67 грн, а всього : 88 429,68 доларів США та 11 670,96 грн.

Даний позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 04.08.2008 року було укладено кредитний договір, на підставі якого останній отримав кредит в сумі 80 000 доларів США. На момент звернення з позовом вказані грошові кошти не повернуті, що призвело до виникнення заборгованості у вказаному вище розмірі. Також 04.08.2008 року між позивачем та ОСОБА_4 для забезпечення вказаного кредитного договору було укладено договір іпотеки та між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки.

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" 718152,19 грн заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" сплачені судові витрати по справі у сумі 1820 грн.

14 лютого 2019 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Рівненського районного суду від 15 лютого 2019 року прийнято до провадження. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що в грудні 2018 року він дізнався, що було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Рівненського районного суду від 13.10.2010 у даній справі.

Вважає рішення суду першої інстанції таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивач подав у судове засідання 13.01.2010 року клопотання про зміну предмету позовних вимог і суд першої інстанції без ознайомлення з новими вимогами відповідачів ухвалив рішення в цьому ж судовому засіданні. Однак вважає, що внаслідок заяви позивача зміни позовних вимог не відбулося і суд зобов`язаний був вказати про відмову позивача від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити судове рішення про закриття провадження у цій частині, відповідно до п.3 ч. 3 ст. 173 ЦПК України (ч.1 ст. 205 ЦПК України в редакції на 01.01.2010).

Також зазначає, що суд першої інстанції не прийняв жодного рішення щодо одного з відповідачів ОСОБА_4 , хоча він був зазначений як відповідач і в первісному позові і в заяві про зміну предмету позову.

Крім того вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні стягнув заборгованість з поручителів після припинення поруки.

За наведеного, просив скасувати заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_5 . на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" 718 152,19 грн. заборгованості за кредитним договором. В позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити та закрити провадження за позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із відмовою від позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ПАТ АБ "Укргазбанк" адвокат Панас В.С. вважає, що рішення судом першої інстанції ухвалено із дотримання вимого чинного законодавства, повно та всебічно досліджено всі докази та матеріали справи, натомість апеляційна скарга ґрунтується на недостовірних фактах та припущеннях.

Зазначає, що зміна предмету позову не є відмовою від позову, що слідує із вимог ст. 31 ЦПК України (чинного станом на 13.01.2010 року) сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково, пред`явити зустрічний позов.

Вказує, що АБ "Укргазбанк" скористались своїм правом та звернувся в 2011 році з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 03.05.2012 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №2-1383/11 задоволено позовні вимоги АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 , звернуто стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення не оскаржувалось, набрало законної сили та перебуває на виконанні.

З огляду на наведене просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явились, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачами кредитні зобов`язання належним чином не виконуються.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Суд установив, що 04 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" (правонаступником якого є позивач - ПАТ АБ "Укргазбанк"), як кредитодавцем, та позичальником ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №43/08/К-МБ-04.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 80 000 доларів США на строк з 04 серпня 2008 року по 03 серпня 2028 року із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,5% річних.

Того ж дня, 04 серпня 2008 року між банком, як кредитодавцем, поручителем ОСОБА_2 та позичальником ОСОБА_1 був укладений договір поруки №43/08/П1-МБ-04, за умовами якого поручитель поручився перед кредитодавцем за виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором №43/08/К-МБ-04 від 04.08.2008 року, при цьому поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитодавцем за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Також 04 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору №43/08/К-МБ-04 від 04.08.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №43/08/п2-МБ-04, при цьому поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитодавцем за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Взяті на себе зобов`язання згідно кредитного договору, щодо надання відповідачу кредиту, банком були виконанні в повному обсязі. Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 80 000 доларів США не заперечується сторонами та підтверджується Випискою по кредитних рахунках за період з 04.08.2008 по 14.10.2009 року (а.с.42-47).

Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки умови договорів, як позичальником так і поручителями виконувалися неналежно, то в жовтні 2009 року банк звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права та інтересу, а саме про стягнення солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість по кредиту в розмірі 77 264,96 доларів США, прострочену заборгованість по процентах в сумі 8 484,07 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 2 279,29 грн, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 9391,67 грн, а всього : 88 429,68 доларів США та 11 670,96 грн.

Звернувшись до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 просив позовні вимоги банку задовольнити частково : стягнути з нього на користь банку 718 152,19 грн. заборгованості за кредитним договором, тобто визнав факт порушення ним кредитного зобов`язання та погодився із розміром кредитної заборгованості, що було стягнуто судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення.

Згідно зі ст.553, ст.554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідачі не спростували відповідними доказами пред`явлені до них банком позовні вимоги та виходячи встановлених судом обставин по справі і визначених відповідно до них правовідносин, обґрунтовано задовольнив позов.

Покликання апелянта, що внаслідок поданої заяви позивача від 13.01.2010 року, зміни позовних вимог не відбулося і суд зобов`язаний був вказати про відмову позивача від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити судове рішення про закриття провадження у цій частині, відповідно до п.3 ч. 3 ст. 173 ЦПК України (ч.1 ст. 205 ЦПК України в редакції на 01.01.2010) не заслуговують на увагу. Як правильно зазначив позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу, зміна предмету позову не є відмовою від позову, що слідує із вимог ст. 31 ЦПК України (чинної станом на 13.01.2010 року), сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково, пред`явити зустрічний позов.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не прийняв жодного рішення щодо одного з відповідачів ОСОБА_4 , хоча він був зазначений як відповідач і в первісному позові і в заяві про зміну предмету позову, оскільки як слідує із прохальної частини заяви про зміну позовних вимог, позивач просив стягнути кредитну заборгованість з трьох відповідачів, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.74 зв.)

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні стягнув заборгованість з поручителів після припинення поруки, оскільки виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК, чинних на момент виникнення правовідносин), слід дійти висновку, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК, на припинення зобов`язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11). Доказів про звернення поручителів із заявами про припинення поруки матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди ОСОБА_1 із ухваленим у справі судовим рішенням щодо поручителів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків