КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року

справа 377/895/18

провадження № 22-ц/824/5672/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний центр»

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» - Юрченка Юрія Григоровича на рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2019 року в складі судді Малишенко Т. О. в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки в розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки в розрахунку, в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.08.2018 року по 02.11.2018 року у розмірі 22001, 72 грн.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки в розрахунку задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час розрахунку при звільненні з 10.08.2018 року по 02.11.2018 року в розмірі 22001,72 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» судовий збір на користь держави в розмірі 1921,00 грн.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що невиконання підприємством обов`язку щодо виплати заробітної плати позивачу відбулося не з вини відповідача, а були викликані обставинами непереборної сили. Зазначає, що затверджені тарифи виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на житлово-комунальні послуги у 2018 році не забезпечували повного відшкодування рівня фактичних витрат підприємства, в тому числі і стосовно виплат заробітної плати працівникам. Органом місцевого самоврядування не було компенсовано відповідачу різницю у тарифах. А тому, на його думку, відсутні підстави для відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, зазначає, що судом розглянуто справу з порушенням норм процесуального права, оскільки позивачем при зверненні до суду не було сплачено судового збору, що є підставою для залишення її позову без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до положень ЦПК України, розгляд даної апеляційної скарги проведений без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виплачено позивачу всіх належних їй сум при звільненні.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно наказу № 4ЛС від 05.02.2007 року, позивач була прийнята на роботу до Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» на посаду помічника директора з юридичних питань (а.с.4).

Згідно наказу № 37-ОС від 03.07.2018 року позивача перевели на посаду заступника директора з юридичних питань Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» (а.с.5).

Відповідно до наказу № 46-ОС від 10 серпня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП - за угодою сторін (а.с.6).

Відповідно до розрахункового листа по заробітній платі за серпень 2018 року, позивачу належить до виплати 22001,02 гривень, в тому числі: 1628,64 гривень - оклад; 17120,79 гривень - компенсація за невикористану відпустку; 442,28-доплати (а.с.7).

Проте, виплату вказаних нарахованих сум в день звільнення позивача не проведено.

Відповідно до листа Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» від 08.10.2018 року №2253, відповідач підтверджує незаперечну необхідність провести з позивачем повний розрахунок, але на даний час їх підприємство немає таких коштів (а.с.11).

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивачем було доведено, що їй не було виплачено відповідачем заробітної плати в день звільнення. Зазначений довід відповідачем не спростовано.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум при звільненні та посилання відповідача на обставини непереборної сили, застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Обставини, які наведені представником відповідача, а саме те, що затверджені тарифи виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на житлово-комунальні послуги у 2018 році не забезпечували повного відшкодування рівня фактичних витрат підприємства, в тому числі і стосовно виплат заробітної плати працівникам, не відносяться до обставин непереборної сили.

Крім того, відповідачем до суду не надано належних доказів, у відповідності до ст. 81 ЦПК України, на підтвердження того, що органом місцевого самоврядування не було компенсовано відповідачу втрачені ним грошові кошти при затвердженні тарифів, та того, що у відповідача не вистачало коштів виплатити позивачу належні кошти при її звільненні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що саме з вини відповідача не проведено з позивачем повного розрахунку при її звільненні.

Як зазначено позивачем, що не заперечувалося відповідачем, КП підприємства «Житлово-комунальний центр» частково було здійснено виплату заробітної плати 14.09.2018 року в розмірі 7260,34 гривень, 12.10.2018року в розмірі 3490,00 гривень і 02.11.2018 року - 11250,68 гривень.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З огляду на те, що відповідачем не було проведено повний розрахунок при звільненні, наявні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього та четвертого пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Оскільки позивача 10.08.2018 року було звільнено з роботи, розрахунковим періодом у даному випадку червень та липень 2018 року.

Відповідно до бухгалтерської довідки Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за червень 2018 року в розмірі 8286,60 грн., за липень 2018 року у розмірі 4611,12 грн. Кількість відпрацьованих днів за червень 2018 року - 20, за липень 2018 року - 14. Середньоденна зарплата становить 379,34 грн. (а.с.34).

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.08.2018 року по 02.11.2018 року: 379,34 грн х 58 дні = 22001,72 грн.

Вказана сума зазначена без вирахування податків та обов`язкових платежів, встановлений чинним законодавством України.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом розглянуто справу з порушенням норм процесуального права, так як позивачем при зверненні до суду не було сплачено судового збору, оскільки питання про відповідність позовної заяви вимогам ЦПК України та сплати судового збору вирішується судом при відкритті провадження.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» - Юрченка Юрія Григоровича залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді