ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/7153/18

провадження № 22-ц/4809/674/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Кіселика С. А., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якої діє представник - адвокат Харченко Олександр Володимирович, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Шевченко І. М.) від 22 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про стягнення з відповідача грошової компенсації завданої моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 30 серпня 2016 року біля перехрестя автомобільної дороги смт. Компаніївка с. Водяне, та автодороги до с. Нечаївка, розташованого у Компаніївському районі Кіровоградської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв: ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ-21150 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Chevrolet Lacetti» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . За даним фактом старшим інспектором Компаніївського ВП Бобринецького ВП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Лебедко І. Ю. відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 268072 від 30 серпня 2016 року. 05 грудня 2016 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області була винесена постанова по справі ЄУН 391/3641/16-ц, відповідно до якої її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Проте постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова апеляційного суду є остаточною. Відсутність її вини у ДТП підтверджена висновком експертного дослідження № 17-562 від 21 квітня 2017 року, рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 (власника автомобіля) до ОСОБА_2 і ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди. На її скаргу Головне управлінням Національної поліції в Кіровоградській області надало відповідь від 26 квітня 2017 року, з якої вбачається, що у ході розгляду звернення встановлено факт неналежного виконання своїх службових обов`язків по збиранню доказової бази при оформленні матеріалів ДТП працівниками Компаніївського ВП Бобринецького ВП ГУНП в області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що доводить неправомірність дій вказаних осіб, які потягли за собою її неправомірне притягнення до адміністративної відповідальності та пов`язані з цим моральні страждання, приниження честі та гідності, порушення звичайного ритму життя.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку про недоведеність складу деліктного правовідношення так, як позивачка не довела, що дії працівників Національної поліції привели до порушення її прав. Крім того, працівники поліції хоча і неналежно виконували свої обов`язки, проте їх дії не були протиправними.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В поданій до суду апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивачка вважає висновки суду, викладені у мотивувальній частині рішення, такими, що не відповідають обставинам справи, а рішення в цілому таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Протиправність дій поліцейських, яка виявилася у їх небажанні та неспроможності належно організувати роботу і прийняти обґрунтоване рішення, підтверджена самою поліцією та судовими рішеннями. Неправомірне притягнення позивачки до адміністративної відповідальності потягло негативні наслідки для неї, потребувало додаткових зусиль та часу для власного захисту. Отже факт завдання моральної шкоди повністю доведений наявними у справі доказами.

Узагальнені доводи і заперечень, викладені у відзиві відповідача

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу у якому виклав свою незгоду з вимогами і доводами позивачки. Зазначено, що вимоги позивачем пред`явлено до неналежного відповідача так, як за змістом ст. 1174 ЦК України відповідальною за завдану посадовою особою органу державної влади шкоду являється держава. Позивачка не надала судових рішень, якими б була встановлена протиправність дій поліцейських, а отже не довела протиправність їх дій. Факт складання поліцейським відносно позивачки протоколу про адміністративне правопорушення не являється підставою для відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

30 серпня 2016 року старшим інспектором Компаніївського ВП Бобринецького ВП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Лебедко І. Ю. складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 268072 за фактом скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КпАП України.

Того ж числа інспектором Компаніївського ВП Бобринецького ВП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_5 . складена схема місця ДТП, а старшим інспектором цього ж відділення поліції ОСОБА_6 від ОСОБА_1 було відібране пояснення про обставини ДТП.

На підставі складених співробітниками поліції матеріалів, постановою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції скасоване, а провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

27 березня 2017 року позивач звернулась із скаргою щодо неналежного виконання поліцейськими своїх службових обов`язків до Управління внутрішньої безпеки в Кіровоградській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Листом від 26 квітня 2017 року за № 1-42/04/25-17 Головне управлінням Національної поліції в Кіровоградській області повідомило ОСОБА_1 про результати розгляду її скарги у якому визнало факт неналежного виконання своїх службових обов`язків поліцейськими Компаніївського ВП Бобринецького ВП ГУНП в області Лебедком І. Ю. та Стрижньовим А. С. по збиранню доказової бази при оформленні матеріалів ДТП за її участю.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Зважаючи на ціну пред`явленого ОСОБА_1 позову, яка є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України постанова не проголошується і датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Органи державної влади (до числа яких відноситься і Національна поліція - суд) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України».

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вказані конституційні положення реалізовано в законодавчих актах України нижчого рівня: ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Закон України «Про Національну поліцію» та цілій низці інших законодавчих актів.

У даній справі позивачка звернулася з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, яке являється територіальним органом поліції, юридичні особи публічного права, про відшкодування завданої їй моральної шкоди неправомірними діями поліцейських, які виявилися у безпідставному складенні протоколу про адміністративне правопорушення та неналежному збиранні доказів.

Статтею23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно приписів ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Суд першої інстанції правильно вказав у рішенні, що згідно норм ст. 1174, ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади (в тому числі органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури і суду), органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, у даній справі підлягають доказуванню наявність моральних страждань позивача, протиправність дій працівників поліції при здійсненні ними своїх повноважень, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача.

Лише у випадку доведення цих обставин, право позивача підлягає захисту.

Наявність або відсутність вини в діях працівників поліції не має значення для вирішення питання про відшкодування завданої ними моральної шкоди.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

У правовідносинах, врегульованих нормами ст. ст. 1174, 1176 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» законодавець відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати. При цьому відповідальність (обов`язок поновити порушене право) покладається не на безпосереднього завдавача шкоди, а на державу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК Українидержава є учасником цивільних відносин.

Проте держава є особливим суб`єктом правовідносин, оскільки не може здійснювати в суді свої права безпосередньо. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції, тобто у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обов`язків є держава, а їх виразником - створені державою правомочні органи.

Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу Українибезпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України.

У зв`язку з цим у справах про відшкодування шкоди державою (за рахунок держави) відповідачем (або співвідповідачем) повинна залучатися Державна казначейська служба України.

Такі ж по суті роз`яснення містяться у п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4.

Проте у даній справі позивачка пред`явила свої вимоги лише до Головного управління НП в Кіровоградській області і не пред`являла їх до Державної казначейської служби України.

Положеннями ЦПК України позивача наділено правом та водночас на нього покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача, або не до всіх осіб, які в силу закону чи договору мають відповідати за вимогами позивача, за умови що їх відповідальність є неподільною, являється підставою для відмови в позові.

Оскільки ОСОБА_1 пред`явила позов до не до всіх осіб, які мають відповідати, її вимоги не можуть бути задоволені.

Крім того, колегія суддів вважає, що Ленінський районний суд м. Кіровограда дійшов правильного висновку про не доведність позивачкою завдання діями поліцейських їй моральної шкоди так, як відповідно до змісту ч. 1 ст. 23 ЦК України обов`язковою умовою виникнення у особи права на відшкодування моральної шкоди являється порушення її прав, спричинене неправомірною поведінкою та пов`язані з цим фізичні або душевні страждання.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Однак в позовній заяві позивачка не зазначила, які її права були порушені в наслідок складання протоколу.

Посилання на притягнення її Компаніївським районним судом Кіровоградської області до адміністративної відповідальності та накладення стягнення на основі складеного поліцейським протоколу не може бути підставою для задоволення позову, пред`явленого до територіального органу поліції. З підстав, передбачених п. 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивачки з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якої діє представник - адвокат Харченко Олександр Володимирович, без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 січня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді С. А. Кіселика

С. І. Мурашко