___________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/925/19
УХВАЛА

17.12.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Кириковій О.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Одеська універсальна товарна біржа «Gip», Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Одеська універсальна товарна біржа «Gip», Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за №96/1297 від 16.09.1996 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- застосувати наслідки недійсності угоди у вигляді двосторонньої реституції, повернувши ОСОБА_1 у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.01.2018 року, після усунення позивачем недоліків поданої заяви у відповідності до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 28.12.2017 року, прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження по цивільній справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 травня 2018 року зупинено провадження по цивільній справі №520/16068/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Одеська універсальна товарна біржа «Gip», Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, до набранням законної сили судовим рішенням по цивільній справі №2-7151/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною.

Під час перевірки актуальності підстав для зупинення провадження в цій справі, судом встановлено, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 19.12.2006 року по цивільній справі №2-7151/2006, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною - задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.05.2018 року в прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/2006, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди дійсною - відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03.10.2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2006 року по цивільній справі №2-7151/06 - залишено без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки за наслідком розгляду цивільної справи №2-7151/06 ухвалено рішення, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку, що підстави які викликали зупинення провадження по цій справі відпали, у зв`язку з чим 09.09.2019 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу суду, якою поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання на 17 жовтня 2019 року о 10 годині 30 хвилин.

У підготовче судове засідання призначене на 17.10.2019 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник позивача належним чином повідомлена, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

У зв`язку з чим, судом було ухвалено відкласти підготовче судове засідання на 19.11.2019 року о 09 годині 00 хвилин.

У підготовче судове засідання призначене на 19.11.2019 року позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась судом належним чином, однак до суду повернувся конверт без вручення, про причини неявки суд не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.

У зв`язку з чим, судом було ухвалено відкласти підготовче судове засідання на 17.12.2019 року о 14 годині 00 хвилин.

У підготовче судове засідання призначене на 17.12.2019 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явились, про дату, час і місце проведення якого представник позивача належним чином повідомлена, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

Суд зазначає, що частинами 6,7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що судові виклики позивача до судових засідань здійснювались шляхом направлення, поштою разом з рекомендованим поштовим повідомленням про вручення, судових повісток про виклик на ім`я - ОСОБА_1 за адресою зазначеною нею особисто у позові, а саме: АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч.1, 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Позивачем суд не повідомлялось про причини своєї неявки, а також не повідомлялось суд про зміну адреси місця проживання.

З урахуванням викладеного, оскільки позивач ОСОБА_1 належним чином сповіщалась за адресою зазначеною нею особисто у позові, як її місце проживання, останньою не повідомлялось суд про зміну адреси місця проживання та причини своєї неявки, з урахуванням положень ч.1 ст.131 ЦПК України, суд вважає, що ОСОБА_1 повторно не з`явилась до судового засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення судового засідання, без повідомлення суд про причини такої неявки.

Судом також враховується, що статтею 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ст. 62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами:

1) довіреністю фізичної або юридичної особи;

2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Згідно з наявною в матеріалах справи довіреністю від 18.12.2017 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., зареєстрована в реєстрі за №1444, позивач ОСОБА_1 доручила представляти свої інтереси ОСОБА_4 , зі строком дії до 18 грудня 2020 року.

В матеріалах справи відсутня інформація щодо того, що ОСОБА_1 є адвокатом, однак, суд зазначає, що не можливість приймати участь в судовому засіданні, не свідчить про втрату повноважень такої особи, як представника.

Згідно з ч.5 ст.130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

З урахуванням викладеного, оскільки представник позивача ОСОБА_4. була сповіщена належним чином про судове засідання призначене на 17.12.2019 року, позивач ОСОБА_1 у відповідності до положень ч.5 ст.130 ЦПК України, вважається такою, що сповіщена про дату, час і місце проведення вказаного судового засідання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу, що позивач починаючи з 09.09.2019 року, не здійснила жодних дій, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження, як ініціатор його, а саме про наступну дату судового засідання.

Вказані обставини свідчать про дві обставини: втрату інтересу до підтримання свого позову, або навпаки про зловживання процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 22.05.2019 року по справі №310/12817/13, також дійшов висновку, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Суд звертає увагу, що позивачем в цій справі заява про розгляд справи за її відсутності не наддавалась.

Під час вирішення питання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою, судом також враховується, що відповідно до п.3 ч.1 ст.157 ЦПК України, суд залишає позовну заяву без розгляду,у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд враховує складність справи, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій позивача, який не з`явився, за наслідком чого вважає за неможливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивач повторно не з`явився в судове засідання про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином; не повідомивши суд про причини неявки; заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило; у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції та практики Європейського суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Одеська універсальна товарна біржа «Gip», Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, а також оскільки залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві для повторного звернення до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Одеська універсальна товарна біржа «Gip», Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено - 17.12.2019 року.

Головуючий Калініченко Л. В.