Справа №173/3147/18
Провадження №2/173/459/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

За участю позивача - ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа. що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

20.12.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2

22.01.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

23.01.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 26 березня 2019 року.

26.03.2019 року проведене підготовче судове засідання. До участі в розгляді справи залучений Газієв Д.Р. Справу призначено до розгляду на 03.06.2019 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 03.06.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 21.06.1997 року було укладено шлюб між нею та в відповідачем. В шлюбі в них народився син ОСОБА_3 .

В період перебування у шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на 1 /3 частину зазначеної квартири було зареєстроване за кожним із них: за нею, за відповідачем та їх сином.

На даний час шлюб між нею та відповідачем розірваний. 26.06.2017 року її бувший чоловік ОСОБА_2 , відмовився від права власності на належну йому 1/3 частину квартири та передав належну йому частку квартири у її власність, що підтверджується копією купівлі-продажу за реєстровим номером 696.

В належній їй квартирі на даний час продовжує бути зареєстрованим відповідач, який з 2015 року не проживає в спірній квартирі.

Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі створює перешкоди у користуванні нею, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Вона самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належній їй квартирі, так як для цього потрібна її особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також пояснила, що на даний час відповідач в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку у належній їй квартирі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнавав часткового. Посилаючись на можливість самостійно знятись з реєстраційного обліку у спірній квартирі, але для цього йому необхідно оформити документи.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ,. в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив зняти відповідача з реєстраційного обліку у зазначеній в позові квартирі, на підставі поданої письмової заяви.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло та право користування житлом.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , та третя особа ОСОБА_3 , є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . на підставі свідоцтва про право власності на житло та договору купівлі-продажу від 26.06.2017 року що підтверджується копіями витягу про реєстрацію права власності на житло та договору купівлі-продажу.

В зазначеній вище квартирі, зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та адресною довідкою. За доводами позивача ОСОБА_2 з 2015 року не проживає в належній позивачці квартирі.

Даний факт підтверджується актами депутата Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 16.05.2018 року та від 22.12.2017 року. Копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2016 року в яких зазначається, що ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2015 року.

Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в квартирі позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.

Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належній позивачці квартирі, наміру користуватись нею, відповідач суду не надала.

Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у квартирі позивача та користуватись нею, що підтверджено і самим позивачем в підготовому судовому засіданні.

При цьому відповідач уклавши договір купівлі-продажу належної йому частик у спірній квартирі втратив право власності на належну йому 1/3 частину зазначеної вище квартири.

За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . .

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідача без проживання та користування у належному позивачу житловому приміщенні порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа. що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , понесені судові витрати в сумі 704.80 грн., за сплачений судовий збір.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений: 13.06.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 13.06.2019 року

Оприлюднене 13.06.2019 року

Дата набрання законної сили: 16.07.2019 року