Дата документу 06.08.2019 Справа № 333/2736/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2205/19 Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Є.У.№ 333/2736/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.В.,

Дашковської А.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості , 3% річних та інфляційних витрат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника-адвоката Малишева Олександра Віталійовича на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за виконавчими листами, 3% річних і інфляційних втрат. Зазначав, що 20.05.2005 з вини водія ОСОБА_2 загинула його мати ОСОБА_3 . Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03.02.2006 на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, з ОСОБА_2 на його користь стягнуті аліменти у розмірі мінімальної заробітної плати по 332 грн. та моральна шкода по 300 грн. щомісячно, починаючи з 20.05.2005 до закінчення навчання але не більше як до досягнення 23 років.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 свій обов`язок з виконання вироку суду не виконав, жодної виплати на відшкодування шкоди не здійснив, має заборгованість за виконавчими листами зі сплати аліментів на суму 21 708, 40 грн., з відшкодування моральної шкоди на суму 19 800 грн., просив суд стягнути з нього вказану заборгованість з урахування 3% річних і інфляційних втрат.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , заборгованість за виконавчим листом ВП № 2631578 у сумі 21 708,4 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 4 935, 24 грн. інфляційні витрати в розмірі 38 624,50 грн., а всього 43 559,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за виконавчим листом ВП № 2031388 у сумі 19 800 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 4 501,38 грн. інфляційні витрати в розмірі 35 299 грн., а всього 39 730,38 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 203,7 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2019 року Заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 зазначає, що судом порушені норми матеріального і процесуального права. Копію позовної заяви і доданих до неї документів він не отримував, про час і місце розгляду справи не повідомлявся, участі у розгляді справи не приймав, що позбавило його можливості надати суду свої заперечення проти позову, відповідні докази і заявити про застосування строків позовної давності. Постанова про відкриття виконавчого провадження була скасовано в судовому порядку, а відтак розрахунок заборгованості за виконавчими листами, які не були пред`явлені до примусового виконання, є недійсним.

ОСОБА_1 від свого права, передбаченого ст.360 ЦПК України, утримався, відзиву на скаргу не надав, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 31.08.2010 року.

20.05.2005 року біля буд. 28 по вул. Чумаченка у місті Запоріжжі, водій ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , після чого покинув місце пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, шиї, тулуба та кінцівок з переламами хребта, кісток таза, кінцівок, крововиливами під оболонку мозку, ускладненим розвитком шоку, що мало прямий причинний зв`язок з настанням смерті останньої.

За даними обставинами було відкрите кримінальне провадження.

25.11.2005 року було подано позов до ОСОБА_4 по стягненню шкоди, завданої смертю потерпілого та моральної шкоди від злочину.

03.02.2006 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було оголошено вирок у справі № 1-60/06, яким ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та частково задоволено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яким з ОСОБА_2 , на його користь було стягнуто шкоду заподіяну смертю потерпілої у розмірі мінімальної заробітної плати 332 грн. щомісячно, починаючи з 20.05.2005 року до закінчення мого навчання, але не більш ніж досягнення 23 річного віку з індексацією. А також стягнення моральної шкоди у розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 20.05.2005 року до закінчення його навчання, але не більш ніж до досягнення 23 річного віку.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03.02.2006 року, між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку з відшкодуванням шкоди, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Вищевикладене свідчить про те, що суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 вірно визначився з природою правовідносин, які виникли між сторонами у справі.

Доводи скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів викладених у позові обставин спростовуються наявними копіями наступних документів: вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03.02.2006 року за №1-60/06 (а.с.10-12); довідками Комунарського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя разом із розрахунками заборгованості (а.с.14-17).

Доводи про пропуск строку позовної давності є неспроможними, оскільки відповідно до ст. 268 ч.1 п. 3 ЦПК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, позовна давність не поширюється.

Скасування постанови про відкриття виконавчого провадження у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчих листів до виконання не звільняють відповідача від обов`язку відшкодувати позивачеві шкоду, завдану смертю годувальника, присуджену вироком суду.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже суд першої інстанції, правильно встановивши, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, стягнув три проценти річних. Стягнення трьох процентів річних має компенсаційний характер оскільки є способом захисту майнового права та інтересу.

При цьому частиною другою статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому твердження скаржника про сплив строку позовної давності є помилковим.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника-адвоката Малишева Олександра Віталійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: