Ухвала

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 334/3361/17

провадження № 61-9640ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у сумі 114 974,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 114 974,00 грн за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 18 квітня 2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року скасовано в частині стягнення штрафу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 57 487,00 грн та у цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цієї позовної вимоги. У зв`язку із викладеним рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2018 року змінено та зменшено загальну суму стягнутих коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів з 114 974,00 грн до 57 487,00 грн. В решті рішення залишено без змін.

ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала 07 травня 2019 року до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та залишити у цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 334/3361/17 становить 114 974,00 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 334/3361/17 є малозначною у силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що: справа не є малозначною, оскільки до категорії малозначних судами справу віднесено не було; справа має для неї особливе значення.

Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому проявляється особливе значення цієї справи для позивача. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що справа не є малозначною необґрунтоване. На підставі пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України справа № 334/3361/17 є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат