Ухвала

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 759/8517/18-ц

провадження № 61 -10662св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М„

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Центр надання адміністративних послуг Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Центр надання адміністративних послуг Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такої, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації місця проживання за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року у складі судді Ул`яновської 0. В. та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Матвієнко Ю. 0., Сліпченка 0. І,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Центр надання адміністративних послуг Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації із позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такої, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації місця проживання.

Позов обґрунтований тим, що на підставі договору дарування позивач набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . При оформленні договору дарування було виявлено, що у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , який починаючи з моменту набуття права власності на квартиру і до моменту подання позову в ній не проживає, особисті речі відповідача у квартирі відсутні, за комунальні послуги відповідач не сплачує, крім того позивач зазначає, що вона має намір відчужити вищезгадану квартиру.

У зв`язку із тим, що відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації зняти ОСОБА_2 з реєстрації проживання за зазначеною адресою.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що із поданих до суду доказів не можливо встановити, що ОСОБА_2 більше одного року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд виходив із того, що такі вимоги мають похідний характер відносно вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_3 не довела наявність порушення її права власності відповідачем ОСОБА_2 та не довела того, що відповідач не проживає у квартирі більше одного року.

Апеляційний суд вважав безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не є членом родини позивача, оскільки у судовому засідання суду апеляційної інстанції позивач підтвердила той факт, що відповідач ОСОБА_2 є її рідним братом.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

31 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким її позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням задовольнити.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій заявник у касаційному порядку не оскаржує.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанції, вирішуючи справу не з`ясували обставини, на які посилався позивач на обґрунтування своїх вимог.

Заявник зазначає, що відповідач своєю бездіяльністю створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй на праві приватної власності квартирою, та вказує на те, що хоча відповідач і є її рідним братом, однак не являється членом її сім`ї, а тому суди попередніх інстанцій при розгляді позову дійшли хибних висновків.

Крім того ОСОБА_1 зазначала, що отримавши від працівників третьої особи усну консультацію вона дізналась про те, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться виключно за особистим зверненням зареєстрованої особи, а тому вона без наявності судового рішення позбавлена можливості зняти відповідача з реєстрації.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано її матеріали із Святошинського районного суду міста Києва.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 569/4373/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про виселення.

Згідно із встановленими судом у справі 569/4373/16-ц обставинами позивач, після припиненням права власності попереднього власника на нерухоме майно та набуття ним прав власності на спірне житло, в якому проживає відповідач, просив виселити його посилаючись на те, що відповідач створює йому як новому власнику перешкоди у користуванні.

Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду керувалася тим, що є підстави для відступу від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05 листопада 2014 року (провадження № 6-158цс14). При цьому вважала, що вказана постанова підлягає застосуванню у цій справі лише за умови дотримання принципу добросовісності припинення права власності попереднього власника та набуття цього права позивачем, тобто за умови, що перехід права власності відбувся із дотриманням вимог статті 319 ЦК України і загальних вимог, передбачених пунктом б частини першої статті З ЦК України.

Оскаржуване судове рішення у цій справі, та рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а правовий висновок щодо можливості усунення новому власнику майна перешкод у користуванні житлом має визначальне значення для правильного вирішення спору.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 344/16760/14-ц.,

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 759/8517/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Центр надання адміністративних послуг Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такої, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації місця проживання за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 569/4373/16-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк І. М. Фаловська