Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 552/616/16-ц

провадження № 61-14148св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м Полтави від 09 березня 2016 року у складі судді Самсонової О. А. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року у складі колегії суддів: Акопян В. І.,

Гальонкіна С. А., Кузнєцової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 лютого 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1000 грн на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % річних. ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 640 грн 80 коп., з яких заборгованість по одержаному кредиту 8 272 грн 88 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 17 785 грн 42 коп., заборгованість за пенею та комісією 2 647 грн 22 коп., а також штрафні санкції: штраф у розмірі 500 грн (фіксована складова), штраф у розмірі 1 435 грн 28 коп. (процентна складова) та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, унаслідок чого утворилась заборгованість. Останній платіж відповідача за кредитом, який свідчить про фактичне визнання ним боргу, було здійснено 16 січня 2013 року, саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності та на час звернення позивача з позовом до суду - 11 лютого 2016 року - сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено 05 березня 2010 року до 05 березня 2011 року. Він автоматично був пролонгований ще на рік до 05 березня 2012 року. Останній платіж за кредитом, який свідчить про фактичне визнання боргу, відповідачка здійснила 16 січня 2013 року, саме з цієї дати перебіг позовної давності розпочався заново та закінчився 16 січня 2016 року. Він на час звернення позивача з позовом до суду

11 лютого 2016 року - сплинув.

Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем пред`явлено обґрунтований позов після спливу позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляду до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не погоджується із висновками судів щодо пропуску позовної давності та вважає їх помилковими, оскільки суди не перевірили строк дії картки. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У порушення вимог статей 212-214, 303, 316 ЦК України 2004 року суди не встановили строк дії картки, хоча картка відповідачу видавалась на три роки на строк до 31 січня 2013 року.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 05 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1 000 грн на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % річних.

Пунктом 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, що є невід`ємною частиною договору, передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобов`язань у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.

Станом на 31 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед

ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредиту становить 8 272 грн 88 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 17 785 грн 42 коп.

Згідно з пунктом 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг

ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховано ОСОБА_1 пеню у розмірі 2 647 грн

22 коп., а також штрафні санкції: штраф у розмірі 500 грн (фіксована складова), штраф (процентна складова) у розмірі 1 435 грн 28 коп.

Останній платіж за кредитом, який свідчить про фактичне визнання боргу, ОСОБА_1 здійснила 16 січня 2013 року (а. с. 8).

При розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 подала заяву про застосування позовної давності (а. с. 32).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

ОСОБА_1 у суді першої інстанції заявила клопотання про застосування позовної давності (а.с. 32).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Судами встановлено, що останнє відрахування коштів за користування кредитним лімітом ПАТ КБ «ПриватБанк» проводилося 16 січня 2013 року.

Вирішуючи спір, суди дійшли правильного висновку про пред`явлення банком позовних вимог після спливу позовної давності, оскільки права банка щодо повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів були порушенні 16 січня 2013 року, проте банк звернувся до суду про стягнення заборгованості 11 лютого 2016 року, тобто зі спливом позовної давності, про застосування якої заявила відповідач.

Посилання касаційної скарги на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, безпідставні, оскільки Верховний Суд України висловив іншу правову позицію у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.

Отже, рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м Полтави від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович