Справа №751/3169/19
Провадження №2/751/885/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Ващиліна Т.В.,

представника позивача Кушнеренка Є.Ю.,

представника відповідача Усової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,-

встановив:

Представник ОСОБА_3 адвокат Кушнеренко Є.Ю., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить припинити стягнення аліментів на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2001 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Сторони мають двох спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після припинення фактичних шлюбних відносин, діти залишилися проживати з відповідачкою. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.05.2015 року, з позивача на користь відповідача було вирішено стягувати аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. По теперішній час аліменти на дітей стягуються згідно виконавчого листа №2/751/867/15 від 08.05.2015 року.

Позивач має заборгованість за аліментами. На підставі постанови головного державного виконавця Новозаводського ВДВС м. Чернігова від 16.03.2018 року, на все рухоме майно позивача було накладено арешт.

Однак починаючи з листопада 2017 року старший син, ОСОБА_3 , проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на його утриманні. Даний факт підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та довідкою вуличного комітету № 13.

Оскільки син, ОСОБА_3 , фактично проживає з батьком, перебуває на його вихованні та утриманні, вважає, що відповідач втратила право на отримання аліментів на утримання дитини.

Стосовно молодшої дитини, ОСОБА_4 , то відповідно до інформації, наданої Нововасилівською селищною радою, дитина проживає разом з бабусею, окремо від матері. Вихованням та розвитком дитини займається бабуся. Даний факт підтверджують і викладачі Чернігівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 6, КЗ «Чернігівська ЗОШ-інтернат І-ІІІ ступенів», та Опорного навчального закладу Нововасильківський навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів - позашкільний навчальний заклад «Гармонія», де дитина навчалася раніше та навчається на даний час. Крім того, викладачі зазначають, що відповідач не цікавилася навіть життям та успіхами у навчанні дитини. Більш того, сім`я ОСОБА_2 була поставлена на облік сімей, які знаходяться у складних життєвих обставинах, у зв`язку з наявністю повідомлення жителів селища про перебування Відповідачки у нетверезому стані.

У зв`язку з вищенаведеним, не проживанням ОСОБА_4 разом з відповідачкою, вважає, що право на отримання аліментів на дитину ОСОБА_4 , відповідачка втратила.

Вважає, що проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком і перебування на його повному утриманні, а також відсутність факту проживання разом з матір`ю та перебування на її утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з позивача і має тягнути за собою звільнення від сплати аліментів.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 2 статті 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.05.2015 року у справі № 751/3902/15-ц, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 липня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на те, що з листопада 2017 року старший син, ОСОБА_3 , проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та довідкою вуличного комітету № 13. Стосовно молодшої дитини - ОСОБА_4 , то позивач зазначає, що відповідно до інформації, наданої Нововасилівською селищною радою, дитина проживає разом з бабусею, окремо від матері. Вихованням та розвитком дитини займається бабуся.

Натомість, слід зазначити, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.09.2012 року по справі № 2515/10539/2012, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 27.04.2013 року, в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей відмовлено повністю.

При цьому, місце проживання дітей із батьком в судовому порядку не визнавалось.

Позивач, за вказаних підстав, просив суд припинити стягнення аліментів на утримання дітей, які сплачуються на користь матері за рішенням суду.

Відповідно до статті 188 Сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

З огляду на вказане, законодавством України передбачено звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину виключно у випадку, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

За частиною 3 статті 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Проте, в процесі розгляду справи, сторонами не доведено того, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги, або того, що платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на ст. 273 Сімейного кодексу України, а також статтю 273 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Разом із тим, вказана норма є нормою процесуального, а не матеріального права, яка надає можливість стороні, за передбачених законодавством підстав, поставити перед судом питання про звільнення від сплати присуджених періодичних платежів.

За статтею 273 СК України передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Положення наведеної статті визначає можливість звільнення платника від сплати аліментів у випадку зміни матеріального або сімейного стану сторін, проте вказаного також в процесі розгляду даної справи встановлено не було.

Посилання позивача на існування інших обставин, що мають істотне значення, судом не приймаються, оскільки стосуються лише осіб, зазначених у статтях 267 - 271 СК України, до яких позивач не відноситься.

За таких обставин, вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко