ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8589/19 Справа № 213/1971/17 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Криворізька теплоцентраль до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року позивач звернувся до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, та просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з жовтня 2013 року по травень 2017 року в розмірі 17048,49 грн., 3 % річних в розмірі 626,44 грн., інфляційних страт у розмірі 4465,73 грн., а всього 22140,66 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за вказаною адресою, а ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає в цій квартирі, вони отримують послуги, що надає позивач, який яке є правонаступником Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», тобто в силу ст.634 ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вважаються такими, що уклали підприємством позивача договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Як власник та користувач, відповідачі мають нести тягар по утриманню житла, оплачувати спожиті послуги щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, але своєчасно надані позивачем послуги не сплачують, у зв`язку з чим станом на 23.05.2017 виникла заборгованість у розмірі 17048,49 грн., на яку відповідно до положень ст.625 ЦК України відповідачу було нараховано інфляційні витрати за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми.

Через наявність заборгованості 26.05.2015 позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, який було видано 23.07.2015 у справі №213/1703/15-ц, а потім скасовано ухвалою від 02.09.2015, тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2013 по 23.05.2017 в розмірі 17048,49 гривень, 3 % річних у розмірі 626,44 гривень, інфляційні витрати у розмірі 4465,73 гривень, а всього стягнути 22140 (двадцять дві тисячі сто сорок) гривень 66 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на повернення судового збору по 800,00 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач позовні вимоги визнав частково, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом першої інстанції установлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , обидва відповідача зареєстровані в ній /а.с.11,12,37, т.1/.

27.12.2010 представниками ВАТ «Криворіжгаз» за вказаною адресою складено Акт прийому до експлуатації газифікованого об`єкта, з якого вбачається, що в квартирі встановлено котел, а також складено Акт прийому газового лічильника за вказаною адресою. Для встановлення обладнання за заявою ОСОБА_1 розроблено робочий проект, посадовими особами ВАТ «Криворіжгаз» розроблені технічні умови на проектування газозабезпечення обладнання автономного обладнання за вказаною адресою /а.с.39-46, т.1/.

Згідно з Актом від 01.03.2012, складеним працівником КПТМ «Криворіжтепломережа», зафіксовано, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 наявний розрив в системі централізованого опалення, встановлено автономне опалення. Як зазначено в цьому Акті, за самовільне підключення до мереж КП «Криворіжтепломережа» несе відповідальність споживач. Акт підписаний ОСОБА_1 /а.с.38, т.1/.

У матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідачами вчинені інші послідовні дії, передбачені Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Разом з тим, Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (надалі - Порядок).

Відповідно до п.1.2. Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж.

Згідно з п.2.1. цього Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник повинен звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Пунктом 2.6 Порядку передбачено, що по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Рішенням виконкому Криворізької міської ради від 08.02.2006 № 90 створена міжвідомча комісія з питання відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, яку рішенням від 12.11.2008 затверджено в новому складі. Розгляд та вирішення питань з відключення від мереж ЦО і ГВП належить до компетенції Департаменту розвитку інфраструктури міста,відповідно до листа якого за № 7/6/917 від 19.02.2019 звернень від споживачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з проханням відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж ЦО і ГВП не надходило /а.с.193-200, т.1/.

09.01.2013 відбувалося засідання комісії КПТМ «Криворіжтепломережа» по розгляду колективного звернення громадян щодо влаштування індивідуального автономного опалення.

Згідно протоколу № 5 комісії, 62-м заявникам було запропоновано до 09.01.2013 надати до комісії пакет документів на встановлення автономного опалення, згідно Порядку відключення окремих житлових приміщень від централізованої системи опалення, розглянуто 58 пакетів документів, перелічені адреса цих абонентів та зазначено які документи надані кожним із споживачів окремо.

Із зазначених документів вбачається, що за спірною адресою відомості щодо погодження УЖКГ або дозвіл міжвідомчої комісії, відсутні, що свідчить про те, що, незважаючи на наявність Актів про фіксацію самовільного відключення та про встановлення автономного опалення, теплотехнічного розрахунку тощо, до УЖКГ або міжвідомчої комісії за дозволом на відключення та влаштування індивідуального автономного опалення відповідачі у справі не зверталися /а.с.103-107, т.1/.

В судовому засіданні суду першої інстанції представником позивача було надано копію рішення виконкому Криворізької міськради від 12.10.2011 № 343, яким надано згоду на передачу об`єктів теплопостачання від КПТМ «Криворіжтепломережа» на балансовий облік та господарське відання до ДП «Криворізька теплоцентраль».

Також, судом першої інстанції було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01.03.2012 по 01.10.2013 здійснювались нарахування за послуги теплопостачання.

У липні 2014 року за зазначеною адресою здійснено перерахунок розміру плати за ненадані послуги в розмірі 2407,98 грн., про що споживачів було повідомлено листом.

З 01.10.2013 особові рахунки передані на обслуговування до ДП «Криворізька теплоцентраль».

Дозвільних документів на вказану квартиру підприємству не надано.

Судом встановлено, що форму акту про відключення затверджено вищезазначеним Порядком, який підписується представником власника будинку, представником монтажної організації, власником квартири або уповноваженою ним особою, представником виконавця послуг з ЦО і ГВП та затверджується рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення. Проте, такий акт від мешканців що за адресою: АДРЕСА_1 до КПТМ «Криворіжтепломережа» не надходив.

Акт, складений представником підприємства, є актом довільної форми, який не дає підстав для зняття теплового навантаження та припинення нарахування за послуги теплопостачання.

Встановелно, що наданий суду першої інстанції акт не має печатки, не затверджений рішенням міжвідомчої комісії, підписаний лише інспектором КПТМ, підпис якого завірено кутовим штампом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами не дотримано Порядку відключення окремих житлових приміщень від централізованої системи опалення, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 , як власник, не зверталася до міжвідомчої комісії із заявою про надання дозволу на відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мережі централізованого теплопостачання, не отримала такого дозволу, отже не дотрималася встановленого порядку відключення від мережі централізованого теплопостачання, тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про порушення нею Порядку та самовільне відключення від мережі.

Відповідно до пунктів 24, 25 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 630 від 21.07.2005, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з ЦО і ГВП. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача ОСОБА_1 проти позову в тій частині, що відповідачем вирішено питання щодо відключення від мережі теплопостачання, оскільки, це не підтверджено жодними належними доказами.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про те, що факт відключення квартири від мережі не є предметом даного судового розгляду, оскільки він в запереченнях на позов зазначав, що відповідачі не оплачували нараховані суми тому що, встановили обладнання для індивідуального опалення, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що виникнення боргу пов`язано із встановленням відповідачами автономного опалення з порушенням норм та правил.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що споживання теплової енергії можливе лише при наявності підключення до системи центрального опалювання, однак, матеріалами справи підтверджено самостійне відключення відповідача від системи центрального опалювання, а дані обставини не спростовують факт надання позивачем послуг з теплопостачання.

Згідно з актами про підключення жилого будинку до системи централізованого опалення будинок відповідачів кожного опалювального сезону підключався до системи опалення /а.с.232-234, т.1/.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач поставляв теплову енергію до квартири відповідачів за встановленими тарифами, але останні оплату за отримані послуги не здійснювали, що підтверджене наданими позивачем розрахунками.

Доводи апеляційної скарги про неправомірне нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання ним цих послуг у зв`язку з відключенням від системи центрального опалювання не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не дотримався порядку відключення його квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц.

Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Виходячи з положень зазначених норм закону, власники житла зобов`язані його утримувати.

Внаслідок неоплати нарахованих послуг у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 17048,49 грн., на яку споживачам нараховано 3 % річних у розмірі 626,44 грн. та інфляційні витрати у розмірі 4465,71 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками /а.с.5,7, т.1/.

Встановлено, що позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 , який ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 02.09.2015 було скасовано /а.с.4, т.1/.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який був чинним на дату виникнення правовідносин між сторонами, передбачено, що до обов`язків споживача входить оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Приписами ст.67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Квартирна плата та плата за комунальні послуги вносяться щомісяця у встановлені строки. Крім того, відповідно до вимог ст.156 ЖК України, повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що у позивача відсутні правові підстави для звільнення відповідачів від оплати послуг, що надавалися та обгрунтованими є вимоги до визначених у позові відповідачів, як осіб, що зареєстровані у квартирі та власником якої є ОСОБА_1

Підведення централізованого опалення до стояка свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання, що узгоджується з практикою ВСУ, викладеної у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко