Провадження № 22-ц/801/1222/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуСправа № 127/30009/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що 11 листопада 2016 року сторони зареєстрували шлюб. За час шлюбу ними було набуто майно, а саме: автомобіль Опель Астра, 2007 року випуску, придбаний у 2018 році, який вона оцінює в 180 000 грн. та квартиру АДРЕСА_1 , придбану у 2017 році, яку вона оцінює у 240 000 грн., на загальну суму 420 000 грн. Зазначене майно належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а тому просить визнати право власності на вказане майно за відповідачем, стягнувши на її користь половину вартості вказаного майна, а саме 210 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 19 715 грн. компенсації вартості спільного сумісного майна.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 197,15 грн. судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, викладені в заяві про збільшення позовних вимог від 18.03.2019 року, а саме: поділити спільне майно подружжя - легкові автомобілі: автомобіль Opel Astra, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1389 куб., дата реєстрації 27.01.2018 року за 130 000 грн., автомобіль Daewoo Nexia, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1598 куб., дата реєстрації 04.02.2017 року за 125 000 грн., автомобіль ВАЗ 210990, 2005 року випуску, об`єм двигуна 1499 куб., дата реєстрації 30.09.2016 року за 77 000 грн., залишивши його в користуванні відповідача та стягнувши з нього на користь позивача вартість частки в розмірі 146 125 грн., а також стягнути на її користь з відповідача понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, апеляційна скарга не містить жодних аргументів та посилань на докази, які б спростували позицію суду. За наведеного просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Вінницького міського суду від 25.03.2019 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.11.2016 року, 11 листопада 2016 року за актовим записом № 2766 між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем ОСОБА_2 було укладено шлюб (а.с. 7). Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області у цивільній справі № 146/1330/18 від 29.01.2019 року, яке набрало законної сили 28.02.2019 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Отже, з 11.11.2016 року до 28.02.2019 року сторони перебували у шлюбі.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кручко В.М. за реєстровим № 268, власником квартири № 8 , що складає 19/100 часток АДРЕСА_1 , загальною площею 17,1 кв.м, житловою площею 12,2 кв.м (а.с.31-32) є ОСОБА_7 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2017 року № 100882482 (а.с. 30).

Отже, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 17,1 кв.м, житловою площею 12,2 кв.м, не є спільним сумісним майном подружжя сторін, оскільки придбана іншою особою. При цьому, вищевказаний договір купівлі-продажу у частині покупця позивачем не оспорювався.

Як вбачається з повідомлення ТСЦ 0546 від 25.01.2019 року № 31/2/0546-133, автомобіль марки OPEL, моделі ASTRA, 2007 року випуску було зареєстровано за відповідачем 27.01.2018 року (а.с. 26), тобто придбано під час шлюбу з позивачем.

Згідно повідомлення Вінницької торгово-промислової палати № 1-ІК від 04.02.2019 року (а.с.27) середня вартість на території України станом на 01.02.2019 року автомобіля OPEL ASTRA G 1.4i, 2007 року випуску, об`єм двигуна - 1389 см.куб становить 107 250 грн., що не заперечувалося відповідачем ОСОБА_1 у судовому засіданні (відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників).

30.09.2016 року (до шлюбу з позивачем) відповідачем було придбано автомобіль марки ВАЗ-210990, 2005 року випуску, який було відчужено вже під час перебування у шлюбі 27.01.2017 року, що підтверджується повідомленням ТСЦ № 0541 від 30.01.2019 року № 31/2/0541-355 та повідомленням ТСЦ № 0546 від 25.01.2019 року № 31/2/0546-133 (а.с. 26, 33). Згідно повідомлення Вінницької торгово-промислової палати № 1-ІК від 04.02.2019 року (а.с.27) середня вартість на території України станом на 01.02.2019 року автомобіля ВАЗ-210990, 2005 року випуску, об`єм двигуна - 1499 см. куб становить 67 820 грн., що не заперечувалося відповідачем ОСОБА_1 у судовому засіданні (відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, ні ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги заяву про збільшення позовних вимог, однак колегія суддів не погоджується з таким твердження, оскільки заява про збільшення позовних вимог була подана позивачем після закінчення підготовчого засідання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2019 року підготовче провадження у справі було закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що заява про збільшення позовних вимог була подана 25.03.2019 року, тобто після закінчення підготовчого засідання, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги редакцію позовних вимог, викладених у даній заяві.

Що стосується доводів позивача щодо поділу квартири АДРЕСА_1 слід зазначити, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на наступне.

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 19.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кручко В.М. за реєстровим № 268, власником квартири № 8 , що складає 19/100 часток АДРЕСА_1 , загальною площею 17,1 кв.м, житловою площею 12,2 кв.м (а.с.31-32) є ОСОБА_7 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2017 року № 100882482 (а.с. 30).

Відтак, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 17,1 кв.м, житловою площею 12,2 кв.м, не є спільним сумісним майном подружжя сторін, оскільки придбана іншою особою.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при стягненні компенсації та визначаючи її розмір врахував оціночну вартість автомобіля, а не договір купівлі-продажу, з наступних підстав.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль OPEL ASTRA G 1.4i, 2007 року випуску, об`єм двигуна - 1389 см.куб, є спільним майном подружжя і підлягає поділу. Оскільки ОСОБА_1 розпорядився майном на власний розсуд, то позивач має право на грошову компенсацію.

Що стосується розміру компенсації, варто зазначити, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку із неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку із припиненням її права на спільне майно.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення компенсації вартості спільного майна, врахувавши середню вартість автомобіля OPEL ASTRA G 1.4i, 2007 року випуску, об`єм двигуна - 1389 см.куб на території України станом на 01.02.2019 року, яка відповідно до довідки Вінницької торгово-промислової палати від 04.02.2019 року становить 107 250,00 грн.

За таких обставин, апеляційний суд, встановивши дійсні обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, діючи в межах заявлених до місцевого суду позовних вимог, вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні в матеріалах справи докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з такими висновками, однак належних та допустимих доказів на їх спростування заявником не надано як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко