Справа № 331/368/19
Провадження 2/331/701/2019
«04» червня 2019 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Антоненко М.В.
при секретарі - Андрієнко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов`язання надати трудову книжку, -
25.01.2019 року ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом в якому вказує на те, що відповідно ч. 1 ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.
20 січня 2005 року вона була прийнята на посаду інженера-конструктора 2 категорії АКБ №5 ДПІ «Запоріжцивільпроект», що підтверджується копією наказу №10-к від 20.01.2005 року.
Також її перебування з відповідачем у трудових відносинах підтверджується копією Трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 та Довідкою про заборгованість з заробітної плати № 41-з від 17 грудня 2017 року.
01 січня 2013 року її було переведено на посаду провідного інженера - конструктора в архітектурно-конструкторську майстерню № 3 згідно наказу № 01 від 02.01.2013 року, що підтверджується записом № 21 в Трудовій книжці.
З 19.02.2014 року на підставі Наказу № 8 від 18.02.2014 року всі співробітники інституту були відправлені в безстрокову відпустку.
У міру виробничої необхідності її декілька разів відкликали із безстрокової відпустки. При цьому заробітна плата не виплачувалась з листопада 2013 року. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду з позовами про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Згідно п.4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Відповідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Втративши всіляку надію на повноцінну роботу та виплату заборгованості по заробітній платі позивачем ОСОБА_1 19.10.2018 року було написано заяву про звільнення за власним бажанням. Не заставши в.о. директора ОСОБА_2 численну кількість разів на робочому місці вона 23.10.2018 року направила листа з заявою про звільнення на адресу відповідача. Тому вважає, що вона 06.11.2018 року звільнилась з роботи у відповідача за власним бажанням.
Крім того, вона зателефонувала останньому по телефону НОМЕР_2 та повідомила про звільнення за власним бажанням, але їй повідомили, що звільнити її та видати трудову книжку він не має можливості через відсутність трудової книжки на її ім`я на підприємстві. На її прохання видати дублікат трудової книжки за останнім місцем роботи ОСОБА_2 відмовив, мотивуючи тим, щоб вона зверталась до Міністерства регіонального розвитку житлово-комунального господарства України.
30.10.2018 року вона написала листа до Міністерства регіонального розвитку житлово-комунального господарства України та повідомила, що порушуються її конституційні права, але відповіді на свій лист вона до сих пір не отримала.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно ч. 1 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
У зв`язку з порушенням трудового законодавства відповідачем вона звернулась до Головного управління держпраці в Запорізькій області та 21.11.2018 року вона отримала відповідь на її звернення, де їй було рекомендовано звернутись до суду, що підтверджується Листом №08/02.8- 05/8995 від 21.11.2018 року.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.
Відповідно ч. І ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Встановлення факту трудових відносин з відповідачем з 20.01.2005 року по 06.11.2018 року має для ОСОБА_1 надзвичайне значення. Перш за все, це зумовлено тим, що право на працю визначене статтею 43 Конституції України і захищається не тільки при реалізації цього права, але і тоді, коли виконання трудової функції фактично закінчено. Факт трудових відносин важливий не тільки для відновлення порушеного права (виплата заробітної плати), але і для реалізації іншого конституційного права, а саме права на соціальний захист (набуття страхового стажу, що дає можливість у подальшому отримувати соціальні виплати), що визначений ст. 46 Конституції України.
Вважає подібні дії відповідача незаконними та такими, що суперечать положенням ст.48 КЗпП України, відповідно до якої трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.
На підставі вищевикладеного просить суд встановити факт її перебування у трудових відносинах із Державним підприємством «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» у період з 20.01.2005 року по 06.11.2018року.
Зобов`язати Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» внести запис до її трудової книжки про прийняття її на роботу на посаду інженера-конструктора 2 категорії АКБ № 5 з 20.01.2005 року на підставі наказу №10-к від 20.01.2005 року та запис про звільнення з посади провідного інженера - конструктора в архітектурно-конструкторську майстерню № 3 з 06.11.2018 року відповідно до поданої нею заяви про звільнення за власним бажання.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 05.04.2019 року на 14 год. 00 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 04.06.2019 року на 10 год. 00 хв.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Артеменко Є.А. підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.
ДП „Державний проектний інститут „Запоріжцивільпроект" двічі належним чином було повідомлено про час та місце судового засідання, представник відповідача до суду не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.
За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши думку учасників процесу, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними та показаннями свідків.
Позовна заява ОСОБА_1 підтверджується письмовими доказами, вивченим в судовому засіданні: копією наказу №10-к від 20.01.2005 року; копією трудової книжки НОМЕР_1 на ім*я ОСОБА_1 ; копією довідки про заборгованість з заробітної плати ОСОБА_1 № 41-з від 17.12.2017 року; копією квитанції про направлення заяви про звільнення від 23.10.2018 року; копією заяви до Міністерства регіонального розвитку житлово-комунального господарства України від 30.10.2018 року; копією Листа №08/02.8-05/8995 від 21.11.2018 року; копією Листа №Л-326/42/01/06 від 21.11.2018 року.
Відповідно до приписів, які викладені у пунктах 1, 2, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
При цьому, встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у частині першій статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.
Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підтвердженою доказами. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 38, 47, 48 КЗпП УКраїни, ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов`язання надати трудову книжку - задовольнити.
Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у трудових відносинах із Державним підприємством «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» у період з 20.01.2005 року по 06.11.2018 року.
Зобов`язати Державне підприємство «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про прийняття її на роботу на посаду інженера-конструктора 2 категорії АКБ № 5 з 20.01.2005 року на підставі наказу №10-к від 20.01.2005 року та запис про звільнення з посади провідного інженера - конструктора в архітектурно-конструкторську майстерню №3 з 06.11.2018 року відповідно до поданої нею заяви про звільнення за власним бажання.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: М.В. Антоненко