Справа № 133/438/13-ц
Провадження № 22-ц/801/2508/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 рокуСправа № 133/438/13-ц м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач-відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу): Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач-позивач: ОСОБА_1 ,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача за зустрічним позовом: приватний нотаріус Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєв Василь Юрійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року, постановлене у складі судді Сороки Д. В. в м. Козятин, дата складення повного судового рішення 30 вересня 2019 року,-

в с т а н о в и в :

14.02.2013 року АТ «Універсал Банк» (надалі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просив звернути стягнення на предмети іпотеки за договором іпотеки від 16 квітня 2007 року, укладеним між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені, та на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 , а саме на:

- житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку, кадастровий № ;01:001:0082, площею 0,25000 га, яка належить ОСОБА_1 на праві ;

- кадастровий № :01:001:0081, площею 0,1994 га в межах границь землекористування, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, -

шляхом продажу предметів іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для задоволення вимог позивача, які виникли на підставі кредитного договору № 15/04/243к-07 від 11.04.2007 року, в розмірі 821 565,53 грн. (вісімсот двадцять одна тисяча п`ятсот шістдесят п`ять гривень, 53 коп.), з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 565 983.65 грн. у т. ч. прострочена заборгованість по кредиту - 194 209,39 грн. за період з 10.08.2008 року по 12.10.2011 року; несплачені відсотки за період з 10.12.2008 року по 12.10.2011 року - 176 306,69 грн.; несплачена пеня за період з 10.01.2009 року по 12.10.2011 року-79 275, 19 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 11 квітня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №15/04/243к-07, за яким Банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 80 000 доларів США з терміном повернення 10 квітня 2017 року та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,7% річних.

16 квітня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 15/04/243к-07 між Банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В. Ю. 16 квітня 2007 року за реєстровим № 728, за яким в іпотеку було передано вищезгаданий житловий будинок та земельні ділянки.

ОСОБА_3 неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 21.10.2011 склалася заборгованість в розмірі 103 047,34 долари США, з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 70 990,21 дол. США, у т.ч. прострочена заборгованість по кредиту - 24 359,30 дол. США за період з 10.08.2008 по 12.10.2011; несплачені відсотки за період з 10.12.2008 по 12.10.2011 - 22 113,80 дол. США; несплачена пеня за період з 10.01.2009 по 12.10.2011 - 9 943,33 дол. США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2011 в загальному становить 821 565, 53 грн..

В зв`язку з цим Банк, зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, просив звернути стягнення на іпотечне майно, яким було забезпечено виконання умов кредитного договору.

По справі 24 червня 2014 року було ухвалено рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області про відмову в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк».( Т. 1, а. с. 161-163), яке було змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 04 серпня 2014 року (виключено з мотивувальної частини рішення посилання суду на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на правову підставу відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишено без змін) ( Т. 1 а. с. 188-189).

В подальшому Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2006 року рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 04 серпня 2014 року були скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.( Т. 1 а. с. 225-226).

В ході нового розгляду ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06 травня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , який був третьою особою без самостійних вимог на предмет спору (Т. 3 а. с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (копія свідоцтва про смерть Т . 3, а.с. 33), питання про правонаступництво не вирішувалось.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (Т.3, а.с.73), питання про залучення правонаступника судом не вирішувалось.

21 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору іпотеки, третя особа - приватний нотаріус Кондратьєв Василь Юрійович, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 16 квітня 2007 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №728.(а.с.203 - 205, т.3)

Підставою недійсності договору іпотеки зазначала наступне: 1) будинок, переданий в іпотеку, належав їй та ОСОБА_2 , однак ОСОБА_2 на момент укладення договору іпотеки був одружений з ОСОБА_4 , яка як другий з подружжя згоди на передачу майна в іпотеку не давала; 2) на момент укладення договору в будинку був зареєстрований та проживав її неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 3) Довіреність від 17 травня 2004 року, яку видав їй ОСОБА_2 , була посвідчена в Комсомольській сільській раді Козятинського району за реєстровим номером 165а, однак ОСОБА_2 ніколи на території сільської ради не проживав.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 11 квітня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору іпотеки, третя особа - приватний нотаріус Кондратьєв Василь Юрійович прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. ( Т. 3 а. с. 213-214)

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року в задоволенні первісного позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено: визнано недійсним договір іпотеки від 16 квітня 2007 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В. Ю., за реєстром № 728.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд зазначив, що Банк хоча й направив іпотечну вимогу на адресу боржників, однак не надав доказів того, що вони отримали вказану вимогу, тобто позивачем порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Окрім того, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», будинок, переданий в іпотеку, має житлову площу 166,2 кв.м., тому підпадає під дію цього закону, а Банк не надав доказів, що ОСОБА_1 має у власності інше нерухоме майно, а також позивач не зазначив початкову ціну реалізації предмета іпотеки в грошовому виразі, тому у первісному позові відмовлено.

Задовольняючи зустрічний позов, суд послався на те, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників, тому оскільки ОСОБА_2 перебував у шлюбі, а його дружина згоди на передачу будинку в іпотеку не надавала, це є підставою для його недійсності. Також суд зазначив що підставними є доводи зустрічного позову стосовно того, що укладеним договором іпотеки порушено права неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки договір укладено без згоди органів опіки та піклування, Неналежним було і представництво інтересів ОСОБА_2 . Водночас не надано доказів проживання ОСОБА_2 ОСОБА_1 , так як Довіреність була посвідчена Комсомольською сільською радою, а ОСОБА_2 ніколи не проживав на території цієї сільської ради, проте нотаріус, посвідчуючи договір іпотеки, не перевірив належним чином повноваження представника та не отримав витяг з Єдиного реєстру довіреностей.

Не погодившись з таким рішенням, 04 листопада 2019 року АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.09.2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Універсал Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк», третя особа приватний нотаріус Кондратьєв В. Ю. про визнання договору іпотеки недійсним.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні первісного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначив, що Банком не було дотримано процедури звернення стягнення та не надано доказів отримання вимоги боржником та іпотекодавцями. При цьому суд не зважив, що в Ухвалі Вищого спеціалізованого Суду України від 26 листопада 2014 року, постановленою у цій справі, якою було направлено справу на новий розгляд, було зазначено, що це не є підставою для відмови у задоволенні позову. Невірно суд застосував і положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки загальна площа будинку, переданого в іпотеку, становить 368 кв.м., а суд чомусь послався на розмір житлової площі, що суперечить положенням Закону. Невірними є висновки суду і про не зазначення початкової ціни реалізації майна, яке є предметом іпотеки, в грошовому виразі, адже сторони під здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна і таку Правову позицію викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного задоволення судом першої інстанції зустрічного позову ОСОБА_1 полягають у тому, що суд, заславшись на ту обставину, що при передачі в іпотеку будинку не було отримано згоди дружини ОСОБА_2 , не зважив на те. що остання не зверталась до суду із позовом про порушення її прав, а сам ОСОБА_2 , будучи допитаним компетентним судом Російської Федерації, позов Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки визнав. Також, подаючи заяву на прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначила, що інших спадкоємців за законом немає.

Щодо посилання суду на порушення прав неповнолітнього ОСОБА_5 , Банк зазначає, що головою Комсомольської сільської ради видано чотири довідки в різний період часу, які суперечать одна одній. Наголошує, що згідно довідки від 28.04.2006 року №2703 , яка була надана банку та нотаріусу для оформлення іпотеки, зазначено, що до складу сім`ї ОСОБА_1 входить її чоловік ОСОБА_3 , дані про наявність дітей відсутні. Також згідно довідки Махнівської сільської ради № 249 від 24.01.2018 року ОСОБА_5 був зареєстрований з 2000 року по 2016 рік за адресою АДРЕСА_2 ( при цьому предмет іпотеки знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ). Щодо тверджень суду, що довіреність ОСОБА_2 . не була внесена до реєстру довіреностей, то заявник акцентує увагу, що на момент посвідчення довіреності 17.05.2004 року сільські ради вправі були посвідчувати такі довіреності і не було вимоги стосовно того, що особа мала проживати на території сільської ради, а суд першої інстанції посилається на норми ЗУ «Про нотаріат», які чинні на даний час, порушуючи принцип застосування законодавчих норм в часі. Також суд посилається на відсутність витягу з Єдиного реєстру довіреностей, не зважаючи на те, що Довіреність була посвідчена в 2004 році, А Реєстр довіреностей розпочав свою роботу лише в 2006 році.

Також в апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк» звертає увагу, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про застосування строків позовної давності до зустрічного позову, жодних мотивів відхилення цього клопотання судом першої інстанції не наведено, хоча всі обставини, на які посилається ОСОБА_1 в зустрічному позові, їй були відомі ще під час укладення договору іпотеки в 2007 році.

29 листопада 2019 року ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на обґрунтованість судового рішення першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представники АТ «Універсал Банк» адвокат Вонсович О. А. та адвокат Івачковський В. В. підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав. Представник ОСОБА_1 адвокат Проніва Н. Р. заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-11 квітня 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №15/04/243к-07 (том 1 а.с.9-15), згідно якого ОСОБА_3 був наданий кредит в сумі 80 000 доларів США на термін 120 місяців, з кінцевою датою погашення кредиту 10 квітня 2017 року, з процентною ставкою 13,7 % річних;

-Ці кошти реально були отримані ОСОБА_3 16 квітня 2007 року (том 1 а.с.17);

-АТ "Універсал Банк" є правонаступником ВАТ "Банк Універсальний" з його правами та зобов`язаннями (том 1 а.с.34,35, т. 4, а.с. 143-148);

-Відповідно до Довіреності від 17 травня 2004 року, посвідченої сільським головою Комсомольської сільської ради Козятинського район Бортняком М.Г. за реєстровим номером 165а ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 користуватись та розпоряджатись, з правом передачі в заставу (іпотеку) належною йому на праві власності Ѕ частиною будинку за номером АДРЕСА_1 . (том 3 а.с. 183);

-в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки від 16 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В. Ю. 16 квітня 2007 року за реєстровим № 728 (том 1 а.с.18-23).

-Відповідно до зазначеного договору в іпотеку передано наступне майно:

- житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 24.06.2003 року, зареєстрованого у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 24.06.2003 року за реєстровим № 26 (Т. 4, а.с.11);

- земельну ділянку, кадастровий № :01:001:0082; площею 0,25000 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 125740 та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (Т. 4, а.с.14);

- земельну ділянку, кадастровий № :01:001:0081, площею 0,1994 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 022978, та призначена для ведення особистого селянського господарства (том 1 а.с.17);

-Заборгованість за кредитним договором станом на 21.10.2011 року становить 103 047,34 долари США, з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 70 990,21 дол. США, у т.ч. прострочена заборгованість по кредиту - 24 359,30 дол. США за період з 10.08.2008 по 12.10.2011; несплачені відсотки за період з 10.12.2008 по 12.10.2011 - 22 113,80 дол. США; несплачена пеня за період з 10.01.2009 по 12.10.2011 - 9 943,33 дол. США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2011 в загальному становить 821 565, 53 грн (розрахунок на а.с. 55-56, т.1).

-22.02.2010 року за № 037/122 Банком було надіслано на адресу позичальника ОСОБА_3 , іпотекодавця ОСОБА_1 , а 21.08.2010 року на адресу позичальника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимогу про погашення виниклої заборгованості та попередження про те, що на 31-й день по отриманню цієї вимоги термін повернення кредиту буде визнаний таким, що настав достроково та буде звернено стягнення на предмет іпотеки (а.с. 25 - 28, т.1)

-ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (том. 3 а.с. 33), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається з копії спадкової справи (том 3 а.с. 127).

-Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2019 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості правонаступника померлих відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Між сторонами виник спір з приводу звернення стягнення на предмети іпотеки та визнання недійсним договору іпотеки.

Як зазначено у ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 3 цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області відмовляючи в первісному позові зазначив, що позивачем порушено процедуру звернення на предмет іпотеки, оскільки іпотечна вимога направлена, але доказів її отримання боржником та іпотекодавцями Банк не надав.

Однак невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

На це наголошував Вищий спеціалізований суд України в Ухвалі від 26 листопада 2014 року, якою було скасовано попереднє судове рішення, ухвалене у цій справі, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 225-227, т.1)

Однак Козятинський міськрайонний суд, ухвалюючи рішення по справі, яке є предметом апеляційного перегляду, всупереч ч. 5 ст. 411 ЦПК України, в якій зазначено, що висновок суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, не врахував висновок суду касаційної інстанції та повторно відмовив у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з цих самих підстав, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, Козятинський міськрайонний суд послався на те, що в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки не визначено в грошовому виразі початкову ціну реалізації предмета іпотеки, що також є підставою для відмови у задоволенні первісного позову.

Таке твердження суду першої інстанції є невірним, а доводи апеляційної скарги підставними, з огляду на наступне: виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Така Правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц, тому відмова у задоволенні первісного позову з цієї підстави є невірною, адже позивач просив застосувати спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом реалізації їх на прилюдних торгах за ціною, що буде визначена належним суб`єктом оціночної діяльності, що повністю відповідає положенням ЗУ «Про іпотеку», які регулюють порядок реалізації іпотечного майна.

Невірним є і посилання суду першої інстанції на неможливість задоволення позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в зв`язку з дією ЗУ через «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року: відповідно до положень цього Закону, заборонено протягом його дії стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Не зважаючи на те, що в Законі йдеться про загальну площу житла, суд першої інстанції послався на те, що житлова площа становить 166,2 кв.м, тоді як з довідки-характеристики на майно, що міститься в матеріалах справи (Т. 4, а. с. 12) вбачається, що загальна площа будинку становить 368 кв. м., що виключає можливість застосування мораторію. Про цю обставину також наголошував Вищий спеціалізований суд в Ухвалі від 26 листопада 2014 року, постановленій у цій справі, однак суд першої інстанції це проігнорував.

Окрім того, слід зазначити, що ОСОБА_2 , який виступав іпотекодавцем, був громадянином Росії, про що зазначено в Договорі іпотеки та підтверджено паспортом громадянина Росії (копія на а.с. 117, т.1), яка була надана компетентним судом Російської Федерації на виконання доручення Козятинського міськрайонного суду, що є ще однією підставою неможливості засотувати положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, рішення Козятинського міськрайонного суду від 10.09.2019 року в частині відмови в задоволенні первісного позову АТ «Універсалбанк» підлягає скасуванню як таке, що постановлене з грубим порушенням норм процесуального права, без повно та всебічного встановлення обставин, що мають значення для справи, з невірним застосуванням норм матеріального права.

Вирішуючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги ту обставину, що по-перше, заборгованість за кредитним договором станом на 21.10.2011 року становить 103 047,34 долари США, з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 70 990,21 дол. США, у т.ч. прострочена заборгованість по кредиту - 24 359,30 дол. США за період з 10.08.2008 по 12.10.2011; несплачені відсотки за період з 10.12.2008 по 12.10.2011 - 22 113,80 дол. США; несплачена пеня за період з 10.01.2009 по 12.10.2011 - 9 943,33 дол. США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 12.10.2011 в загальному становить 821 565, 53 грн (розрахунок на а.с. 55-56, т.1); по-друге, що Банком було направлено на адреси боржника та іпотекодавців письмові вимоги про усунення порушення зобов`язання (а.с. 25-28, т.1), виходячи з положень 12, 33 ЗУ «Про іпотеку», умов укладеного сторонами Договору іпотеки, - приходить до висновку, що позов Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність задоволення зустрічного позову та законності ухваленого в цій частині рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, слід зазначити наступне.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки від 16 квітня 2007 року, Козятинський міськрайонний суд виходив з трьох підстав: 1) договір укладено без згоди другого з подружжя, адже ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі; 2) договір укладено з порушенням прав дитини, яка на той час проживала та була зареєстрована у будинку, переданому в іпотеку; 3) при укладенні договору нотаріус не перевірив повноваження ОСОБА_1 на представництво інтересів ОСОБА_2 та не отримав Витяг з Єдиного реєстру довіреностей.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що суд невірно застосував положення закону щодо спільної сумісної власності, не зважив на те, що дружина ОСОБА_2 не пред`являла будь-яких претензій з приводу укладеного договору іпотеки, слід зазначити таке.

За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Згідно частини 4 статті 369 ЦК України Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

ОСОБА_2 26 серпня 1958 року уклав шлюб з ОСОБА_4 ( копія на а. с. 96, т. 4). Право власності на жилий будинок, переданий в іпотеку, було зареєстровано за ОСОБА_2 29 червня 2003 року (т.4, а.с. 11 на звороті), інформації про те, що на цей час ОСОБА_2 перебував у шлюбі немає, а в матеріалах справи міститься копія паспорта ОСОБА_2 , засвідчена та надіслана компетентним судом Російської Федерації, в якій теж не міститься будь-яких відміток про перебування у шлюбі (а.с.117, т.1). Окрім того слід зазначити, що в апеляційному суді представник ОСОБА_1 адвокат Проніва Н. Р. підтвердила, що ОСОБА_4 - це матір ОСОБА_1 , яка теж при укладенні Договору іпотеки не повідомляла будь-яких відомостей про ОСОБА_4 .

Враховуючи зміст Довіреності, виданої ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 ( а.с. 183, т. 3), в якій чітко зазначено про те, що ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_1 користуватись та розпоряджатись, з правом передачі в заставу (іпотеку) належною йому на праві власності Ѕ частиною будинку за номером АДРЕСА_1 . (том 3 а.с. 183); Свідоцтво про право власності на жилий будинок (а.с. 11, т.4), в якому зазначено, що будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також зважаючи на ту обставину, що дружина ОСОБА_2 ОСОБА_4 будь-яких вимог про визнання недійсним Договору іпотеки як такого, що укладений з порушенням її прав, не пред`являла, - в суду першої інстанції не було підстав для висновку, що договір іпотеки є недійсним.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції невірно дійшов висновку, що укладений Договір іпотеки порушує права неповнолітньої дитини, слід зазначити таке.

За положеннями статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, суд може визнати недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення прав особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, без обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування суд може визнати недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження прав дитини на житло.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

В справі що розглядається встановлено наступне:

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про народження а.с. 185, т.3).

Як вбачається зі змісту Договору іпотеки ( а.с. 18- 23, т.1), в іпотеку передано житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 24.06.2003 року, зареєстрованого у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 24.06.2003 року за реєстровим № 26 (Т. 4, а.с.11)

При укладенні Договору іпотеки ОСОБА_1 надала Довідку Комсомольської сільської ради від 28 квітня 2006 року № 2703 (копія на а.с.3, т. 4), в якій було зазначено, що до складу її сім`ї входить чоловік ОСОБА_3 , 1960 р.н., проживають за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно довідки Махнівської сільської ради № 249 від 24.01.2018 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 200 року по 2016 рік був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 184, т.3). Зазначена Довідка була надана ОСОБА_1 як додаток до зустрічної позовної заяви в підтвердження того, що неповнолітній син проживав в іпотечному будинку.

Отже, на момент укладення Договору іпотеки, одним із об`єктів, переданим в іпотеку був будинок номер АДРЕСА_1 , тоді як наявні в матеріалах справи вищезгадані довідки сільської ради підтверджують, що неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований та проживав в будинку під номером АДРЕСА_2 , тобто не проживав та не був зареєстрований в майні, переданому в іпотеку, тому передача предмета іпотеки в іпотеку не порушує його прав та інтересів. Окрім того, ОСОБА_1 , укладаючи Договір іпотеки, як мати неповнолітнього, повинна була діяти добросовісно.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними, а висновок суду першої інстанції, що Договір іпотеки підлягає визнанню недійсним через порушення прав дитини, - є невірним, постановлений без повного та всебічного встановлення фактичних обставин справи та не ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції невірно дійшов висновку, що нотаріус при укладенні Договору іпотеки повинен був перевірити дійсність Довіреності шляхом отримання Витягу з реєстру довіреностей, а Довіреність не могла бути посвідчена в сільській раді, так як ОСОБА_2 не проживав на території сільської ради, слід зазначити таке.

Відповідно до Довіреності від 17 травня 2004 року, посвідченої сільським головою Комсомольської сільської ради Козятинського район Бортняком М.Г. за реєстровим номером 165а ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 користуватись та розпоряджатись, з правом передачі в заставу (іпотеку) належною йому на праві власності Ѕ частиною будинку за номером АДРЕСА_1 . Довіреність була видана на строк 3 роки та була дійсною до 17 травня 2007 року (том 3 а.с. 183).

В оскаржуваному рішенні Козятинський міськрайонний суд посилається на те, що нотаріус не перевірив Довіреність шляхом отримання витягу з реєстру довіреностей та не зважив на те, що видана ОСОБА_2 довіреність не могла бути посвідчена в сільській раді, так як ОСОБА_2 на території сільської ради не проживав. При цьому суд посилається на положення п.4 ч.4 ст. 40 ЗУ «Про нотаріат» в редакції, чинній на час посвідчення Договору іпотеки та на наказ Міністерства юстиції України від 31.10.2006 року № 83/5.

Згідно статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, а кт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, я кщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув увагу на дію законів в часі та не зважив на те, що Довіреність була видана ОСОБА_2 та посвідчена 17 травня 2004 року, а тому для перевірки правильності посвідчення довіреності слід застосовувати законодавство, чинне на момент посвідчення довіреності.

В статті 37 ЗУ «Про нотаріат», в редакції, яка була чинна на момент посвідчення довіреності ОСОБА_2 , не було закріплено умову, що посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів посвідчують довіреності лише тих осіб, які проживають на території відповідної ради, не містила такого обмеження і стаття 40 ЗУ «Про нотаріат», а п.4 ч.4 ст. 40 ЗУ «Про нотаріат», на яку послався суд першої інстанції, була викладена в такій редакції на підставі Закону N 1054-VI ( 1054-17 ) від 03.03.2009, а відтак її застосування є невірним, а перешкод в посвідченні довіреності посадовою особою сільської ради не було.

Стосовно посилання суду на відсутність перевірки наявності довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей слід зазначити, що такий реєстр був запроваджений на підставі Наказу Міністерства юстиції від 28.11.2006 року № 111/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2006 р. за № 1378/13252) «Про запровадження Єдиного реєстру довіреностей та внесення змін і доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України», тобто майже через два роки після посвідчення довіреності, а відтак у суду не було підстав для застосування норм цього Положення.

Довіреність, видана ОСОБА_2 , була зареєстрована в реєстрі за № 165 а, про зазначено безпосередньо в самій довіреності (а.с. 183, т.3).

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що сам ОСОБА_2 за життя не оспорював видану ним довіреність, а при допиті його компетентним судом Російської Федерації визнав позов та визнав факт видачі Довіреності на ім`я своєї дочки ОСОБА_1 ( протокол судебного заседания на а.с. 116, т.1).

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині також є підставними.

З огляду на вищевикладене, підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки, - немає.

Підставними є і доводи апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» стосовно того, що суд проігнорував подану ним заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 , виходячи з наступного:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.

Згідно зі статтею 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

АТ «Універсал Банк» дійсно подавав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до зустрічних вимог, виклавши її у Відзиві на зустрічну позовну заяву ( а.с. 219-226, т.3), проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та в оскаржуваному рішенні суд не наводить жодних аргументів стосовно цієї зави.

Вирішуючи подану АТ «Універсал Банк» заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог за зустрічним позовом, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки зустрічний позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення через його недоведеність та безпідставність, то підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог зустрічного позову немає, оскільки така підстава може бути застосована лише тоді, коли позов є підставним, однак позивачем пропущений строк звернення до суду.

Враховуючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі ґрунтується на недоведених обставинах, які суд вважав установленими, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм процесуального права, невірним застосуванням норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення Козятинського міськрайонного суду вінницької області від 20 вересня 2019 року скасувати з постановленням нового про задоволення позову АТ «Універсал банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору іпотеки недійсним.

На підставі підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат:

Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України апеляційний суд виходить із такого розрахунку: АТ «УніверсалБанк» поніс такі судові витрати: 3 219 гривень (Т. 1 а.с. 1,2) - сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 1 827 грн. (Т. 1 а.с 170) - сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, 2 557,80 грн. (Т. 1 а. с. 205) - сума судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги , 6 218, 70 грн. (Т. 4 а.с. 199) - сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, а всього судові витрати складають 13 822,50 грн. Враховуючи ту обставину, що позов АТ «Універсал Банк» підлягає до задоволення в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, понесені Банком судові витрати слід стягнути з ОСОБА_1 на користь банку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі Договору іпотеки від 16.04.2007 року, укладеному між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені, та на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 , а саме на:

- житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що складається з будинку - А, підвалу п/А, літньої кухні - Б, погребу п/Б, шийки погреба - Б, сарая - В. Житловий будинок представляє собою двоповерхову цегляну будівлю з каркасом із стрічкових, бутових конструкцій, цегляними стінами, залізобетонною стелею, покрівлею з азбестоцементних листів. Будівля підключена до місцевого електрозабезпечення, водопроводу і каналізації. Житлова площа будинку - 166,2 кв. м., загальна площа - 368,00 кв. м.;

- земельну ділянку, кадастровий № ;01:001:0082, площею 0,25000 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 125740, виданого згідно рішення 6 сесії 22 скликання Комсомольської сільської ради від 15.05.1996 року, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд;

- земельну ділянку кадастровий № :01:001:0081, площею 0,1994 га в межах границь землекористування, яка належить ОСОБА_1 на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 022978, виданого згідно рішення 6 сесії 22 скликання Комсомольської сільської ради від 15.05.1996 року, надана для ведення особистого селянського господарства, -

шляхом продажу предметів іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для задоволення вимог позивача, які виникли на підставі кредитного договору № 15/04/243к-07 від 11.04.2007 року, в розмірі 821 565,53 грн. (вісімсот двадцять одна тисяча п`ятсот шістдесят п`ять гривень, 53 коп.), з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 565 983.65 грн. у т. ч. прострочена заборгованість по кредиту - 194 209,39 грн. за період з 10.08.2008 року по 12.10.2011 року; несплачені відсотки за період з 10.12.2008 року по 12.10.2011 року - 176 306,69 грн.; несплачена пеня за період з 10.01.2009 року по 12.10.2011 року-79 275, 19 грн.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним договору іпотеки, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача приватний нотаріус Кондратьєв Василь Юрійович.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 13 822,50 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять дві гривні п`ятдесят копійок) грн. понесених ним судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач-відповідач - Акціонерне товариство «Універсал Банк», , рахунок № НОМЕР_3 НОМЕР_6, МФО 322001, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, будинок 54/19.

Відповідач-позивач - ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області 07 травня 1999 року, ІПН: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. Ю. Береговий

підпис О. С. Панасюк

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета

Повне судове рішення складено 13.12.2019 року