Справа №611/271/19
Провадження №2/611/113/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря - Ведмідь І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Барвінкове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Лозівська місцева прокуратура, про скасування арешту нерухомого майна,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Лозівська місцева прокуратура, про скасування арешту нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 червня 2016 року, виданого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області, 17 червня 2016 року зареєстрованого в реєстрі №807, належить земельна ділянка, площею 8,0765 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташована на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

Разом з тим, відповідно до інформації Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06 листопада 2018 року на виконанні у ВДВС знаходилось ВП №33207470, відкритого на підставі виконавчого листа №2002/1263/12, виданого 26 червня 2012 року Барвінківським районним судом Харківської області, про конфіскацію в дохід держави всього майна.

На думку позивача, його порушене право повинно бути захищеним судом, шляхом скасування арешту нерухомого майна, оскільки ВП №33207470, відкрите на підставі виконавчого листа №2002/1263/12, виданого 26 червня 2012 року Барвінківським районним судом Харківської області, про конфіскацію в дохід держави всього майна, завершено 21 січня 2013 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакцій на час виникнення правовідносин), незважаючи на відсутність підстав для обтяження майна, арешт всього невизначеного майна, застосований як захід примусового виконання виконавчого документа та накладений постановою державного виконавця продовжує діяти, хоча виконавчий документ не знаходиться на виконанні вже більше 6 років.

А тому, ОСОБА_1 посилаючись на те, що вказаний арешт, створює йому перешкоди у реалізації спадкових прав, просив позов задовольнити.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2019 року провадження у справі відкрито, справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 16 травня 2019 року замінено первісного відповідача - Головне управління ДФС у Харківській області, належним відповідачем - Міжрайонним відділом Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Лозівська місцева прокуратура Харківської області, в судове засідання також не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без її участі.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17 червня 2016 року виконуючою обов`язки державного нотаріуса Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області, ОСОБА_1 отримав у спадок земельну ділянку, площею 8,0765 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташовану на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

З інформаційної довідки №157353748 від 22 лютого 2019 року, вбачається що на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , накладено арешт (реєстраційний номер 12895583) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 червня 2012 року, обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції (а.с.12).

З листа від 06 листопада 2018 року №14.17-39/29/73, наданого начальником Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що на виконанні знаходилось ВП №33207470 по виконанню виконавчого листа №2002/1263/12 від 26 червня 2012 року, виданого Барвінківським районним судом про конфіскацію в дохід держави всього майна ОСОБА_1 . Проте, 21 січня 2013 року державним виконавцем внесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно п.2 ч.1 ст. 47 (відсутність у боржника майна) Закону України «Про виконавче провадження» ( в попередній редакції) (а.с.7).

Згідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положенням ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статтею15,16 ЦПК України розглядається в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Абзацом 2 пункту 8 Постанови №5 передбачено вирішення лише вимоги про зняття арешту з майна у випадку, якщо позивач є власником спірного майна.

Відповідно до ч. 2ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Відповідно до ч. 4ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 15.05.2013 в справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Також слід зазначити ,що у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року по справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. У рішенні зазначається, що гарантовані ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод процесуальні права на справедливий, публічний і швидкий розгляд, передбачає водночас і виконання судових рішень: «Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію».

Так, в п. п. 5, 8, 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено наступні поняття: обтяження це - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору; реєстраційна дія це - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав; реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі.

Оскільки, позивач є власником земельної ділянки, площею 8,0765 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої на території Великокомишуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області,право власності на яку позивач набув після вироку Барвінківського районного суду Харківської області від 11 червня 2012 року, та завершення виконавчого провадження в частині конфіскації майна, арешт, накладений на земельну ділянку позбавляє його права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає за необхідне зняти арешт, накладений згідно Постанови Відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції по виконавчому провадженню №33207470.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 274-179, 354, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Лозівська місцева прокуратура, про скасування арешту нерухомого майна,- задовольнити повністю.

Скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,накладений постановою від 27 червня 2012 року Відділом державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції по виконавчому провадженню №33207470.

Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстровий запис про обтяження, тип обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 12895583 від 20 серпня 2012 року, підстава обтяження - постанова про відкриття виконавчого провадження, 33207470, 27.06.2012, ВДВС Барвінківського РУЮ; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно в межах суми виконавчого провадження; власник - ОСОБА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Барвінківський районний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А. Коптєв