Провадження № 2/201/3163/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Сисо А.Г.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Крапівцевої О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів депозитних вкладів, стягнення коштів по договорам і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 вересня 2019 року з Верховного Суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів депозитних вкладів, стягнення коштів по договорам і моральної шкоди внаслідок скасування ухвалених у цій справі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2015 року і ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 06 жовтня 2009 року, 06 квітня 2010 року і 09 березня 2011 року між сторонами були укладені вісім договорів депозитного вкладу, згідно з якими ОСОБА_2 в ці дні в регіональному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», яке знаходиться в м. Ялта філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», були відкриті рахунки по цими договорами, відповідно до яких позивач передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі: 155,95 євро, 311,25 доларів США, 31,50 євро, 78,00 доларів США, 16000 грн., 7792,64 доларів США, 3108,24 євро і 74707 грн. для їх розміщення на депозитних рахунках банка на термін вкладу - 12 місяців із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних. Додаткові угоди не укладалися. Сторони вказані договори виконували. Н даний час строк дії вказаних договорів закінчився, позивач звернувся до банку із заявою про повернення йому вказаних сум депозитних вкладів, але відповідач відмовляється це зробити, чим порушує права позивача. На подальші неодноразові звернення позивача і його представника до відповідача з питанням повернення вказаних сум отримано відмову. Вважає вказані дії банку протиправними і просила розірвати вказані договори, повернути банківські вклади з нарахованими відсотками і стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 вересня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. ( том 2 а.с.150).

Ухвалою судді від 03 вересня 2019 року дана справа прийнята до провадження суддею Демидовою С.О. (том 2 а.с.151-152).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Додатково пояснив, що позивач звертався в АР Крим до фонду виплат, проте їй було відмовлено, але доказів такого звернення і відмови не збереглися.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення у повному обсязі, посилаючись на те, що розрахунок грошових коштів, які, за твердженням позивача мають бути сплачені позивачем, нічим не підтверджений, а розмір суми до сплати значно перевищує розмір вкладів за всіма договорами. Також зазначив, що всі дії відповідача відповідають нормам закону.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 06 жовтня 2009 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» (в регіональному відділенні, яке знаходиться в м. Ялта АР Крим) був укладений договір №SAMDN2033 (Вклад «Приват-вклад»), згідно з яким позивач передала банку кошти у сумі 155,95 Євро строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 . Процентна ставка по вкладу складає 6% річних.

В цей же день - 06 жовтня 2009 року між позивачем і ПАТ КБ «Приватбанк» (в регіональному відділенні, яке знаходиться в м. Ялта АР Крим) був укладений договір №SAMDN1821 (Вклад «Приват-вклад»), згідно з яким позивач передала кошти у сумі 311,25 доларів США строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 . Процентна ставка по вкладу складає 6% річних.

Також, 06 жовтня 2009 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» (в регіональному відділенні, яке знаходиться в м. Ялта АР Крим) був укладений договір №SAMDN2553 (Вклад «Приват-вклад»), згідно з яким позивачка передала кошти у сумі 31,50 Євро строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_3 . Процентна ставка по вкладу складає 12,25% річних.

Цього ж дня, 06 жовтня 2009 року, між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» (в регіональному відділенні, яке знаходиться в м. Ялта АР Крим) був укладений договір №SAMDN2983 (Вклад «Приват-вклад»), згідно якого позивачка передала кошти у сумі 78 доларів США строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_4 . Процентна ставка по вкладу складає 12,25% річних.

06 квітня 2010 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» (в регіональному відділенні, яке знаходиться в м. Ялта АР Крим) був укладений договір №SAMDN7015 (Вклад «Копилка»), згідно якого позивачка передала кошти у сумі 16000 грн. строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_5 . Процентна ставка по вкладу складає 19,25% річних.

Потім, 09 березня 2011 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» (в регіональному відділенні, яке знаходиться в м. Ялта АР Крим) був укладений договір (заяву) № SAMDN5435 на оформлення вкладу Стандарт зі щомісячною виплатою процентів, згідно якого позивачка передала кошти у сумі 74707 гривен, строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_6 . Процентна ставка по вкладу складає 14% річних.

В цей же день - 09 березня 2011 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» (в регіональному відділенні, яке знаходиться в м. Ялта АР Крим) було укладено договір (заяву) №SAMDN4495 на оформлення вкладу Стандарт зі щомісячною виплатою процентів, згідно якого позивачка передала кошти у сумі 3108,24 Євро строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_7 . Процентна ставка по вкладу складає 7,5% річних.

Також, 09 березня 2011 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» (в регіональному відділенні, яке знаходиться в м. Ялта АР Крим) було укладено договір (заяву) №SAMDN5213 на оформлення вкладу Стандарт зі щомісячною виплатою процентів, згідно якого позивачка передала кошти у сумі 7792,64 долари США строком на 12 місяців. Для внесення суми вкладу банком було відкрито особовий рахунок НОМЕР_8 . Процентна ставка по вкладу складає 8,5% річних.

На підставі договорів депозитних вкладів банк видав позивачу ощадні електронні книжки та відкрив особові рахунки, грошові кошти внесено позивачем на підставі платіжних доручень та квитанцій, додатків до договорів-доручень.

05 травня 2014 року позивач звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просила зняти обмеження з її рахунків та вивести їх з АР Крим на обслуговування до інших відділень банку на материковій території України, оскільки вона позбавлена можливості вирішувати всі свої фінансові проблеми. Вона отримала відповідь про неможливість задоволення її вимог у зв`язку з припиненням діяльності банку на території Криму, а відшкодування майнової шкоди в результаті тимчасової окупації покладається на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до ксерокопії довідки Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» від 23 травня 2014 року № 317225800 ОСОБА_2 має у банку рахунки, на яких станом на 23 травня 2014 року знаходяться грошові кошти: рахунок № НОМЕР_2 - 24,75 доларів США; рахунок № НОМЕР_1 - 23,69 Євро; рахунок № НОМЕР_7 - 3139,11 Євро; рахунок № НОМЕР_8 - 7897,16 доларів США: рахунок № НОМЕР_6 - 79135,02 грн; рахунок № НОМЕР_5 - 154551,26 грн; рахунок № НОМЕР_9 - 3389,23 євро; рахунок № НОМЕР_10 - 13578,50 доларів США, виготовлена Операційним центром NPS. Довідка підписана начальником департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління, підпис якого завірений малою печаткою банку.

Зазначена довідка не є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір вкладу, заборгованість за вкладом та відсотках, оскільки не містить повні дані щодо номерів рахунків та вкладу. Крім того, довідка виготовлена 23 травня 2014 року, а згідно з нормативними актами Національного банку України з 06 травня 2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» припинена.

Судом також встановлено, що позивач не зверталась із заявою до банку про розірвання депозитних договорів, а заява про можливість переведення депозиту з АР Крим до Києва не є вимогою про розірвання договорів, а тому у банку не виникло зобов`язання щодо повернення вкладів.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

При вирішенні питання щодо дотримання письмової форми договору необхідно врахувати також пункт 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1.4 Положення, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція), пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція), письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час її виконання), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Такі висновки відповідають правовим висновкам щодо застосування зазначених у заяві норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14 та від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (далі - Закон) банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України (частина перша статті 33 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

За викладених обставин АТ КБ «Приватбанк» є належним відповідачем за даним спором.

Судом у судовому засіданні були досліджені оригінали укладених між сторонами депозитних договорів, а також квитанцій, виданих відповідачем на виконання умов договорів, проте всю надруковану на квитанції інформацію неможливо прочитати з огляду на бляклість краски через минування часу.

Окрім того, суду не надано належних доказів звернення позивача по закінченню строків дії договорів про повернення сум вкладів, не надано доказів повідомлення позивачем відповідача про відсутність наміру їх продовжити та доказів звернення із заявою про їх розірвання за два банківських дня, як це передбачено п. 6 договорів.

В ході розгляду даної цивільної справи суду не були надані належні та допустимі докази наявності сум грошових вкладів на відповідних рахунках. Наданий стороною позивача розрахунок не підтверджує походження вказаних на ньому сум грошових коштів, тобто не вбачається можливим з розрахунку встановити яким чином розрахована сума до сплати, ці суми не підтверджуються відповідними доказами.

За викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 13, 76-78, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів депозитних вкладів, стягнення коштів по договорам і моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 12 грудня 2019 року.

Суддя С.О. Демидова