провадження № 06.08/824/876/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
У Х В А Л А

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Мережко М.В., Яворського М.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описок в ухвалі Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року задоволено частково. Виправлено описку у вступній частині ухвали Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року, а саме замість «06.08/824/448/19-ц» зазначено «06.08/824/448/2019». В іншій частині вимог заяви відмовлено.

04 грудня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, в якій просив роз`яснити йому зміст вказаної ухвали, відповівши на питання:

Чи питання щодо зупинення провадження взагалі судом не вирішувалося?

Чи питання щодо зупинення провадження судом вирішувалося і за результатом такого розгляду було вирішено негативно?

Щодо якого саме питання норма частини 3 ст. 40 ЦПК України не встановлює для суду обов`язку - щодо питання, чи зупиняти провадження у справі чи ні, або щодо питання, чи виносити на судовий розгляд питання щодо зупинення чи не зупинення провадження?

Заява обґрунтована тим, що 24 травня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Фінагеєва В.О., суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А. Ухвалою від 27 травня 2019 року, постановленою суддею-доповідачем Фінагеєвим В.О., заявлений відвід було визнано необґрунтованим, а заяву про відвід передано на автоматизований розподіл без зупинення провадження. 04 вересня 2019 року заявник звернувся із заявою про виправлення описок в ухвалі Київського апеляційного суду від 27 травня 2019 року, вважаючи, що за зазначених вище обставин суду потрібно було врахувати положення ч. 3 ст. 40 ЦПК, згідно якого, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. Оскільки таке неврахування є очевидним, то це є звичайною опискою. Однак, ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви від 04 вересня 2019 року у цій частині. Ухвала від 11 вересня 2019 року вмотивована тим, що

1. питання щодо зупинення провадження судом не вирішувалося;

2. частина 3 ст. 40 ЦПК України не встановлює для суду обов`язку зупиняти провадження у справі, а суд вирішує дане питання на власний розсуд.

З цього приводу заявник вважає, що перелічені твердження з мотивувальної частини ухвали від 11 вересня 2019 року суперечать одне одному.

З одного боку, Київський апеляційний суд тлумачить зміст норми ч. 3 ст. 40 ЦПК таким чином, що суд вирішує питання стосовно зупинення провадження на власний розсуд. Це означає, іншими словами, що дана норма є імперативною в частині обов`язку суду винести на судовий розгляд питання щодо зупинення чи не зупинення провадження.

З іншого боку, Київський апеляційний суд в ухвалі від 11 вересня 2019 року встановлює факт, що «питання щодо зупинення провадження судом не вирішувалося». Таким чином, або перелічені твердження суперечать одне одному, або ухвала від 27 травня 2019 року є незаконною в частині недотримання вимог ч. 3 ст. 40 ЦПК щодо винесення на судовий розгляд питання щодо зупинення чи не зупинення провадження. У зв`язку з цим, заявник вважає, що зміст ухвали від 11 вересня 2019 року сформульовано нечітко. Законом ніде прямо не встановлено, що роз`ясненню підлягає виключно резолютивна частина судового рішення, а тому заявник вважає, що він вправі звертатися і за роз`ясненням, зокрема, мотивувальної частини судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають ті рішення, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 369/10689/16-ц.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до апеляційного суду з заявами про роз`яснення ухвал і розглядаючи такі заяви Київський апеляційний суд у своїх ухвалах від 26 липня 2019 року, від 02 серпня 2019 року, від 19 серпня 2019 року, від 22 серпня 2019 року наголошував заявнику на тому, що роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які можуть бути пред`явлені до виконання.

Однак, не дивлячись на це та розуміючи, що ухвала апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, яку заявник просить роз`яснити, не підлягає виконанню, відповідач знову звертається з заявою про роз`яснення ухвали.

Вказані дії ОСОБА_1 спрямовані на безпідставне затягування вирішення справи про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором та свідчать про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами.

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З огляду на міжнародну практику становлення та визначення меж зловживання процесуальними правами, варто зазначити правові позиції Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року (справа № 530/725/18).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Апеляційний суд вважає за необхідне залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у зв`язку із зловживанням відповідачем своїми процесуальними правами.

У силу вимог ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просив постановити ухвалу, якою залишити без руху заяву від 04 грудня 2019 року про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року; в ухвалі про залишення без руху роз`яснити ОСОБА_1 , яка саме сума судового збору підлягає сплаті за даною заявою:

1. чи необхідно лише доплатити різницю між фактично сплаченою сумою судового збору за іншою заявою, яку було повернуто, та встановленою Законом сумою, чи обов`язково сплачувати судовий збір заново в повному обсязі?

2. яким чином впливає на розмір суми судового збору, що підлягає сплаті, зміна розміру прожиткового мінімуму, що відбулася 01 грудня 2019 року?

Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність сплати судового збору за подачу заяви про роз`яснення ухвали суду та йому відомі положення Закону України «Про судовий збір», в якому зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Про обізнаність відповідача з нормами Закону України «Про судовий збір» свідчить його заява від 22 серпня 2019 року про виправлення описок в ухвалі Київського апеляційного суду від 24 травня 2019 року.

Отже, заявник, знаючи про вимоги закону щодо необхідності сплати судового збору у фіксованому розмірі, в повному обсязі його не сплатив. Такі дії відповідача є свідомими та мають наслідком затягування як розгляду заяви, так і виконання судового рішення.

У своєму клопотанні від 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 вказав на те, що апеляційний суд повинен був залишити заяву без руху у зв`язку з несплатою судового збору. Однак, у рішенні від 23 липня 2009 року у справі «Сутяжник проти РФ» ЄСПЛ дійшов висновку, що не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

Залишення заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення без руху призвело б до затягування розгляду справи, що є порушенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Оскільки дії відповідача є свідомими та мають наслідком порушення розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе вирішити питання про розподіл судових витрат разом з вирішенням по суті питання про роз`яснення судового рішення.

Відповідно до положень підпункту 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при подачі заяви про роз'яснення судового рішення, поданою фізичною особою, судовий збір становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При подачі заяви про роз`яснення ухвали ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 38 грн. 42 коп., тоді як сплаті підлягав судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. Отже, з заявника підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 345 грн. 78 коп. (384,2-38,42).

Керуючись статтями 261, 271 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення заяви від 04 грудня 2019 року без руху відмовити.

Визнати дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.

Заяву ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Київського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у дохід держави судовий збір у розмірі 345 (триста сорок п`ять) гривень, 78 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Фінагеєв В.О.

Мережко М.В.

Яворський М.А.