06.08.2019 Провадження № 2/337/1385/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 серпня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

при секретарі - Шаповалової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНКПП НОМЕР_1 . що мешкає: АДРЕСА_1 ) до ПАТ «Запоріжжобленерго» (, м.Запоріжжя, вул.Сталеварів, буд.14), про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В :

17.04.2019 року представник позивача Пінаєв В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Запоріжжобленерго» (, м.Запоріжжя, вул.Сталеварів, буд.14), в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 59882,90 грн., та 40000 грн. моральної шкоди, посилаючись на невиконання зобов`язання відповідачем, вобґрунтування вказав, що з 03.03.2014 року по 25.08.2018 року він працював на посаді фахівця кол-центру ПАТ «Запоріжжяобленерго». 25 травня 2018 року згідно з наказом № 2244-к у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю його було звільнено з підприємства на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. В день звільнення розрахунок та на час звернення до суду у повному обсязі з ним не проведений .У повному обсязі заборгованість з заробітної плати була сплачена 14 березня 2019 року, а тому час затримки виплати становить 202 робочих дні.

Крім того, затримка з виплати заробітної плати викликала в позивача постійний стрес, нервовість, оскільки вона не могла належним чином утримувати себе та дитину, повинна була відмовляти собі у певних життєвих звичках, шукати нову роботу, звертатися за допомогою до органів соціального захисту населення, тобто наявні зміни у звичайному ритмі життя.

Ухвалою судді від 19.04.2019 року позовна заяв залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків

Ухвалою суду від 11.05.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за наявними матеріалами у справі, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

05.08.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов,в якому просить суд у задоволенні позову відмовити у зв`язку із тим, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в складному фінансовому становищі, на рахунках відповідача, призначених для розрахунків із заробітної плати, були відсутні кошти, крім того, 14.03.2019 року заборгованість з заработної плати позивачеві сплачена у повному обсязі, затримка розрахунку з позивачем при звільненні станом на 14.03.2019 року становила 200 робочих дня, середньоденний дохід склав 296,45 грн. Підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача відсутні. У зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву щодо розгляду справи у їх відсутність по матеріалам. наявним у проваджені суду.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено:

Позивач ОСОБА_1 з 3.03.2014 року по 25.08.2018 року працювала на посаді фахівця кол-центру ПАТ «Запоріжжяобленерго».

25 травня 2018 року згідно з наказом № 2244-к у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю позивача було звільнено з підприємства на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього заробітку згідно ст. 44 КЗпП України.

Згідно статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Розрахунок при звільненні з ОСОБА_1 у день звільнення у повному обсязі не проведено.

Заборгованість з заробітної плати у повному обсязі сплачена 14 березня 2019 року

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденний заробіток позивача , відповідно до довідки, наданої відповідачем складає 296 гривень 45 коп.

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки день слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки виходячи з кількості робочих днів, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно положень Порядку. ( висновок ВСУ від 01.03.2018 по справі 6-2807цс16)

Затримка у розрахунку при звільненні до 13.03.2019 року становить 200 робочих днів ( за період з 26.08.2018 по 13.03.2019 року, включно) , таким чином середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 59280 грн ( 296,34 х 200= 59280 грн) .

При цьому, пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надані роз`яснення, що, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Проте в рішенні, яке перебувало на виконанні, суд не зазначив, що сума середнього заробітку стягнена без урахування (утримання) податків і зборів.

Системний аналіз законодавства дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів.

Таке відрахування податків й обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становища працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувалися б податки та збори.

Отже, згідно вказаного правового висновку, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду.

За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори.

Згідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що діями відповідача були порушені права позивача на отримання плати за свою працю, чим завдано йому моральної шкоди, оскільки це вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, про що він і зазначив у своїй позовній заяві.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керується положеннями трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, та інших обставин справи, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 4000 грн.

Крім того, позивачем понесені судові витрати зі слати судового збору у розмірі 1536 грн, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 10% від вимог щодо стягнення моральної шкоди та 99 % від вимог щодо стягнення середнього заробітну за час затримки , та становлять 837,56 грн ( 76, 84 . + 760,72 = 837,56.

Керуючись ст.ст.2,3,10-12,13,81,82,141,263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Запоріжжяобленерго» код за , (69035, м.Запоріжжя вул.Сталеварів, буд.14) ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНКПП НОМЕР_1 . що мешкає: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 59280 грн., 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати у розмірі 837,56 грн. а всього 64117,56 грн. ( шістдесят чотири тисячі грн. п`ятдесят шість копійок)

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Копію рішення надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Повний текст виконаний 6 серпня 2019 року

Суддя: Л.Г. Салтан