Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 490/9141/16-ц

провадження № 61-18415св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 січня 2017 року у складі судді Подзігун Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Довжук Т. С., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 разом зі своїми трьома дітьми зареєстрована та проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності ОСОБА_3 , який є батьком позивача, на праві власності належить 35/100 вказаного житлового будинку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 є власником 19/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідач встановив некапітальну фанерну огорожу з листами полікарбонату, влаштованих у віконних прорізах частини будинку, де проживають позивач разом із дітьми. Вказана конструкція заважає їй обслуговувати та проводити ремонт спірної частини будинку та, крім того, не відповідає вимогам державних будівельних норм, оскільки порушений доступ повітря та світла до кімнати де вона мешкає з дітьми.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом демонтажу некапітальної фанерної огорожі з листами полікарбонату, влаштованих у віконних прорізах; зобов`язати відповідача надати доступ позивачу, передбачений будівельними нормами № 360-92, на відстань по межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції не менш 1,0 м для встановлення необхідної інженерної споруди за вищезазначеною адресою.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 січня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим приміщенням АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу некапітальної фанерної огорожі з листами полікарбонату в віконних прорізах.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 січня

2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що внаслідок дій відповідача позивачу було створено перешкоди у користуванні житловим приміщенням у спірному будинку, в якому вона проживає разом з трьома дітьми, у зв`язку з чим вона як законний користувач майна відповідно до статті 396 ЦК України має право вимагати усунення таких порушень.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підстави, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме те, що відповідач влаштував некапітальну огорожу з фанерного щита, чим порушив доступ до повітря та світла до кімнати, де мешкає позивач зі своїми трьома дітьми.

Доводи інших учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 490/9141/16-ц (провадження № 61-18415св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 разом зі своїми трьома дітьми зареєстрована та проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право власності ОСОБА_3 , який є батьком позивача, на праві власності належить 35/100 вказаного житлового будинку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 є власником 19/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Також суди встановили, що 21 липня 2016 року ОСОБА_2 за відсутності позивача та без відома членів її сім`ї встановив некапітальну фанерну огорожу з листами полікарбонату, влаштованих у віконних прорізах частини будинку, де проживають позивач разом із трьома дітьми, чим позбавив її та дітей доступу до повітря та сонячного світла, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася із заявою до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради

Відповідно до висновку комісійного обстеження спірного житлового будинку за зверненням ОСОБА_1 виявлено вищезазначені обставини та встановлено, що в зв`язку з будуванням ОСОБА_2 вказаної некапітальної конструкції порушено доступ до повітря та денного світла до житлових кімнат, де мешкає позивачка разом з малолітніми дітьми.

За результатами обстеження складено акт.

Також, 21 липня 2016 року позивач звернулася до поліції із відповідною заявою, у ході перевірки якої було встановлено цивільно-правовий характер відносин, які склалися між сторонами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зматеріалів справи вбачається, що власником 35/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (у тому числі частини, біля якої було встановлено огорожу) є батько позивача - ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральний» (далі - ТОВ «Центральний») від 12 вересня 2016 року, позивач дійсно зареєстрована та проживає з 2005 року разом з трьома дітьми у 35/100 частини будинку АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 156 ЖК Української РСР.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач як член сім`ї власника має право користування частиною домоволодіння, тобто користується майном на відповідних правових підставах, у зв`язку з чим має право на захист права користування.

Встановивши, що відповідач шляхом встановлення некапітальної фанерної огорожі з листами полікарбонату, влаштованих у віконних прорізах, порушує право позивача вільно та на власний розсуд користуватися домоволодінням, та врахувавши, що внаслідок дій відповідача позивачу було створено перешкоди у користуванні зазначеною частиною домоволодіння, у зв`язку з чим суди обґрунтовано дійшли висновку, що позивач як законний користувач майна має право вимагати усунення таких перешкод відповідно до статті 391 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині становлення заборони для влаштування будь-яких інших незаконних огорож (забудов), суди виходили з того, що судовому захисту підлягає виключно порушене, оспорене або не визнане право чи інтерес, тому він не може стосуватися правовідносин, які ймовірно можуть виникнути у майбутньому, у зв`язку з чим відмовили у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати доступ, передбачений ДБН, на відстань по межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції не менше 1,0 для встановлення інженерної споруди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не є власником спірної частини домоволодіння і має право виключно користуватися ним.

Встановивши, що норми ДБН були прийняті у 1992 році, після того, як між сторонами склався певний порядок користування земельною ділянкою, а межа між земельними ділянками на теперішній час не визначена, у зв`язку з чим ДБН не поширює свою дію на правовідносини, що склалися між сторонами, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Доводи касаційної скарги, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач влаштував некапітальну огорожу з фанерного щита, чим порушив доступ до повітря та світла до кімнати, де мешкає позивач зі своїми трьома дітьми, є необґрунтованими, оскільки спростовується матеріалами справи і саме відповідачем не оспорювався.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого

2010 року).

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 січня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк