Справа №560/303/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі судових засідань Катюха К.В.,

за участю адвоката Богельського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Дубровицької міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Дубровицької міської ради, ОСОБА_2 та просить визнати незаконним та скасувати рішення Дубровицької міської ради "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в м. Дубровиця" від 15 грудня 2015 року №29 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки площею 0,0650 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 та скасувати внесений в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис №13603104 про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0650, розташованої по АДРЕСА_1 , а також внесені до Державного земельного кадастру відомості про формування цієї земельної ділянки для індивідуального садівництва та присвоєння їй кадастрового номеру НОМЕР_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Дубровицької міської ради "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в м. Дубровиця" від 15 грудня 2015 року №29 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,0650 га у власність ОСОБА_2 та передано останньому дану земельну ділянку у власність. На підставі вказаного рішення 05 березня 2016 року за ОСОБА_2 було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку шляхом внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису №13603104 про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,0650 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовану по АДРЕСА_1 . Оскаржуване в частині рішення Дубровицької міської ради та проведену спірну державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку і спірні відомості про формування земельної ділянки вважає незаконними та такими, що порушують його законні права і підлягають скасуванню судом з наступних підстав. У 1985 році його мати ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 . вулицю Щанкіна пізніше було перейменовано на АДРЕСА_3 Макарівська. Після смерті матері він, як її син, у порядку спадкування за законом набув право власності на 1/2 частку цього житлового будинку разом з надвірними господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_4 . Причому, цей житловий будинок, який він успадкував із своїм братом від матері, був побудований ще в 1934 році. Земельна ділянка, яка була передана оскаржуваним рішенням у власність ОСОБА_2 , сформована у 2015 році як земельна ділянка для індивідуального садівництва є земельною ділянкою, на якій раніше ще із 1934 року був розташований житловий будинок разом із надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_4 та був набутий його матір`ю у 1985 році та який він разом із братом успадкували від матері і 1/2 частка якого нині належить йому, і досі зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та яка перебувала у користуванні його матері як присадибна земельна ділянка. Тому, лише він, як власник (співвласник) вказаного житлового будинку, разом із братом, як іншим співвласником будинку, мають право на приватизацію (оформлення права власності) земельної ділянки, яка була незаконно передана у власність рішенням Дубровицької міської ради. Тому оскаржуване в частині рішення підлягає скасуванню, оскільки ним порушено його майнове права (його право як власника житлового будинку, для обслуговування якого необхідна присадибна земельна ділянка, і порушено його право на приватизацію земельної ділянки, яка була у користуванні його матері, як присадибна земельна ділянка, необхідна для обслуговування цього будинку. Крім того, оскаржуване в частині рішення незаконне і підлягає скасуванню ще й з огляду на те, що порядок припинення права на землю регулюється главою 22 ЗК України, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення як права власності на земельну ділянку, так і права користування земельною ділянкою. Так, припинення права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача проводиться за його заявою на підставі рішення відповідної ради. Примусове припинення права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки могло відбуватись у судовому порядку. Він, як власник житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_4 і володілець та користувач розташованої за цією адресою земельної ділянки, не відмовлявся у встановленому законом порядку від свого права користування цією земельною ділянкою (в тому числі її частиною), яка перебувала у користуванні його матері. Також вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_2 без її вилучення в нього, як попереднього землекористувача. Отже, крім скасування в частині оскаржуваного рішення, яке є незаконним, є необхідним скасування запису про право власності ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що є необхідним для ефективного захисту його прав, адже лише після скасування і виключення цього запису буде відновлено становище , яке існувало до порушення.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Богельський І.В. позовні вимоги підтримав та просив задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Пшенична К.Д. позов визнала та не заперечила проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 , оскільки у справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін.

Вислухавши представника позивача - адвоката Богельського І.В., представника відповідача Пшеничну К.Д . , дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав.

Встановлено, що 18 серпня 2015 року Дубровицька міська рада своїм рішенням №1031 «Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва в м. Дубровиця» надала ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення на території Дубровицької міської ради площею 0,1000 га по АДРЕСА_4 для ведення індивідуального садівництва (01.05) (а.с.47).

05 жовтня 2015 року вказану земельну ділянку по АДРЕСА_4 , з метою розробки та послідуючого затвердження проекту землеустрою на цю земельну ділянку, зареєстровано в Державному земельному кадастрі як земельну ділянку для індивідуального садівництва з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с.26).

Рішенням Дубровицької міської ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в м. Дубровиця» від 15 грудня 2015 року №29 та додатком 1 до нього (а.с.54-56) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0650 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в м. Дубровиця по вул. Макарівська за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення садівництва у власність ОСОБА_2 та передано останньому вказану земельну ділянку у власність.

На підставі вказаного рішення від 15 грудня 2015 року, ОСОБА_2 05 березня 2016 року було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0650 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в АДРЕСА_4 з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що підтверджується наявними у матеріалах справи відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.29).

Однак, як встановлено у судовому засіданні, мати позивача - ОСОБА_3 , у 1985 році набула у власність житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 .

Зазначене підтверджується наявною у матеріалах справи копією договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Дубровицької державної нотаріальної контори Чирук Т.М. 24 вересня 1985 року (а.с.20-21) з якого вбачається, що ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_3 купила жилий дерев`яний будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_4 , який складається з 18,2 кв.м. житлової площі і знаходиться на земельному участку розміром 600 кв.м.

Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 березня 2012 року, про що свідчить відповідна у ньому відмітка (а.с.21).

На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, до технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_2 (рік побудови 1934) внесено зміни та вказано власником житлового будинку ОСОБА_3 (а.с.22-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЗК УРСР, який діяв на момент набуття ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Вказане також узгоджується із п. 7 Розділу Х Перехідних положень ЗК України, зі змісту якого вбачається, що громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Рішенням Дубровицької міської ради "Про внесення доповнення у додаток №1 рішення серії міської ради від 06.02.2003 року №100 "Про перейменування вулиць" від 30.09.2003 року №157 (а.с.25) вулицю Щанкіна перейменовано у АДРЕСА_3 Макарівська.

Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв`язку з її смертю.

Так, 15 лютого 2019 року приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Рівненської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с.18). Спадщина, на яку видане дане свідоцтво, складається з житлового будинку АДРЕСА_4 , який належав спадкодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.09.1985 року Дубровицькою державною нотаріальною конторою Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за №721 та право власності на який зареєстроване Комунальним підприємством "Дубровицьке міське бюро технічної інвентаризації" 30.03.2012 року в книзі: 1.7, номер запису: 105-53, реєстраційний номер: 36334657, номер витягу: 33663200.

Спадкоємцями зазначеного у вказаному вище свідоцтві майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її сини ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , які зареєстровані у будинку АДРЕСА_4 по 1/2 частині спадкового майна.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №153422271 від 15.02.2019 року (а.с.19) право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_4 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, на даний час за позивачем ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку, набутого у власність його матір`ю ОСОБА_3 у 1985 році та яке він успадкував після її смерті.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому, позивач вказує, що земельна ділянка, яка була передана оскаржуваним рішенням Дубровицької міської ради від 15.12.2015 року відповідачу ОСОБА_2 із зміненим цільовим призначенням для індивідуального садівництва є земельною ділянкою, яка із 1934 року використовувалася для обслуговування розташованого на ній житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами та 1/2 якого успадкована позивачем, належить йому на праві спільної часткової власності та досі зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Факт перебування у користуванні ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,06 га підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу книги кадастрової №2 Розділ V. Присадибні ділянки (а.с.46).

Положеннями частин 1, 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із статтями 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Такими правами власник розпоряджається на власний розсуд.

Відповідно до ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Проте, як встановлено у судовому засіданні, позивачем не подавалася заява про припинення права власності.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Вказаного вище Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, суд погоджується з твердженням позивача про те, що земельну ділянку на якій знаходився житловий будинок 1934 року побудови з прилеглою до нього територією, яка необхідна була для його обслуговування, який у 1985 році був набутий у власність його матір`ю та належав їй до дня смерті та який на даний час належить йому, хоча на сьогодні фактично розібраний, можна передавати іншій особі, у даному випадку ОСОБА_2 , так як лише він та його брат, як спадкоємці за законом та співвласники будинку, право власності на який не припинене у встановленому законом порядку, вправі приватизувати земельну ділянку за адресою АДРЕСА_4 .

Крім того, порядок припинення права на землю регулюється Главою 22 ЗК України, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення як права власності на земельну ділянку, так і права користування земельною ділянкою.

Частиною 3 ст. 142 ЗК України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 роз`яснено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевірити законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

У ході розгляду справи встановлено, що позивач, як співвласник житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_4 та володілець і користувач розташованої за вказаною адресою земельної ділянки, не відмовлявся у встановленому законом порядку від свого права користування цією земельною ділянкою (в тому числі і її частиною), яка перебувала у користуванні його матері, оскільки матеріали справи такої відмови не містять та така не була надана і відповідачами по справі, вилучення у позивача даної земельної ділянки у встановленому законом порядку не відбувалось.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржуване в частині рішення від 15 грудня 2015 року, що стосується ОСОБА_2 , є незаконним, так як прийняте з порушенням норм ст.ст. 118, 142, 143, 149 ЗК України, а тому підлягає скасуванню, оскільки таким рішенням порушено майнові права позивача як власника житлового будинку, для обслуговування якого необхідна присадибна земельна ділянка, а також порушено право на приватизацію такої земельної ділянки, отже є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Дубровицької міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку задоволити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Дубровицької міської ради "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам в м. Дубровиця" від 15 грудня 2015 року №29 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки площею 0,0650 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 та скасувати внесений в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис №13603104 про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 0,0650, розташованої по АДРЕСА_1 , а також внесені до Державного земельного кадастру відомості про формування цієї земельної ділянки для індивідуального садівництва та присвоєння їй кадастрового номеру НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 29 липня 2019 року.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду: Сидоренко З.С.