Справа № 199/1743/19
(2/199/2044/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2019 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за участі представника позивача адвоката Друз К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом (при заочному розгляді справи) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де третя особа Департамент адміністративних послуг та довільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . У вказаному будинку, окрім неї (позивача), зареєстровані її онуки: ОСОБА_2 (відповідач-1) та ОСОБА_3 (відповідач-2), проте, з моменту реєстрації і по теперішній час жоден з них не проживав у будинку позивача.

Позивач зазначає, що яких-небудь перешкод для проживання в її будинку відповідачам ніхто не чинить, замки на вхідних дверях будинку не мінялися, у відповідачів завжди був і залишається реальний доступ до житлового будинку, але на її прохання знятися з реєстрації та зареєструватися за місцем свого фактичного проживання вона отримала відмову; своїми діями відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні її власним будинком, оскільки на відповідачів надходять платежі, які вони не сплачують, крім того, не мешкаючи в будинку та не сплачуючи витрати по його утриманню, відповідачі створюють перешкоди позивачу в користуванні житловим приміщенням.

Предмет позову становить вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Відповідачі не скористалися правом брати участь у судових засіданнях та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Процесуальні дії у справі: судом було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів шляхом допиту позивача ОСОБА_1 в якості свідка та свідка ОСОБА_4 .

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст. 76 80 ЦПК України, позивач є власником житлового приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21.09.2002 державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Лебеденко Н.С. за реєстровим №3-2544 (спадкова справа №988/2002), право власності зареєстроване в КП «ДМБТІ» 13.03.2003, реєстраційний номер: 303938 (а.с. 11,4).

Місце проживання відповідачів зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13,14): відповідача-1 з 26.01.2010, відповідача-2 з 29.06.2006, що підтверджується відповідною інформацією на запит суду.

За зазначеною адресою відповідачі ніколи не мешкали та мешкають взагалі.

Зазначений висновок суд робить на підставі пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які дав майже аналогічні пояснення, свідчили, що відповідачі є онуками позивача, в зареєстрованому будинку вони взагалі ніколи не проживали та їхніх речей там ніколи не було. Відповідачі мешкають за іншою адресою разом зі своєю матір`ю; та на підставі акту від 28.02.2019 про не проживання відповідачів у будинку АДРЕСА_1 , складеного у присутності двох свідків (сусідів) (а.с.7).

Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності.

Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, розв`язуючи позовну вимогу, суд керується наступним.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як встановлено судом в цій справі, учасники справи не є членами сім`ї позивача у розумінні ст. 64 ЖК УРСР (відповідачі ніколи не проживали разом із позивачем та не вели з нею спільне господарство, а проживають разом зі своєю матір`ю за іншою адресою), тому суд погоджується із слушністю доводів позивача в тій частині, що реєстрацією місця проживання відповідачів за адресою належного позивачеві на праві приватної власності майна створюються перешкоди в реалізації в повному обсязі прав, як власника, у зв`язку з чим порушені права підлягають поновленню у спосіб, визначений позивачем (ст. 16 ЦК України), та на підставі ст. 383, 391 ЦК України.

Таким чином, вочевидь, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, та наявність волевиявлення відповідачів на окреме проживання за іншою адресою зі своєю матір`ю. У зв`язку із зазначеним не підлягають застосуванню до правовідносин приписи ст.ст. 71,72 ЖК УРСР, на які позивач також посилалася, оскільки учасники справи не є членами сім`ї.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 19 , ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де третя особа Департамент адміністративних послуг та довільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим будинком задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп. з кожного з відповідачів окремо.

Дата складення повного судового рішення 13 червня 2019 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку д Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї