Дата документу 27.11.2019 Справа № 554/8482/19
Провадження № 2/554/2718/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Кучеренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, відповідно до якого прохав суд стягнути з відповідача на свою користь суму коштів у загальному розмірі 596 439,72 грн., з якої: 574590,00 грн. еквівалент у гривні суми позики в іноземній валюті у розмірі 21 400,00 дол. США (за курсом НБУ на 01.03.2019 р.), 150 000,00 грн. відсотки за договором позики за період з 01.03.19 по 31.08.19 р., 6 849,00 грн. інфляційні витрати за період з 02.03.19 по 16.09.2019 р.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 01.03.2019 року він надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 21 400,00 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 5% щомісячно, про що складено розписку, відповідно до якої позика повинна бути повернута 01.06.2019 року. У вказаний строк грошові кошти повернути не були, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження, з викликом всіх учасників справи.

У підготовче засідання 22.10.2019 року відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.10.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

27.11.2019 року позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання 27.11.2019 року не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних заяв чи клопотань до суду від останнього не надходило.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, встановив наступне.

Судом встановлено, шо 01.03.2019 року гр. ОСОБА_2 складено та підписано розписку, відповідно до якої останній отримав у ОСОБА_1 у борг суму коштів у розмірі 21 400,00 дол. США зі сплатою відсотків - 5% щомісячно, та зобов`язувався повернути позику 01.06.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Письмового договору між сторонами у вказаній справі не укладено.

Розписка за своє правовою природою не є письмовою формою договору позики.

В силу вимог ст. 215 ЦК України та загальних вимог щодо позики, передбачених параграфом 1 Глави 71 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, в даному випадку договору позики грошових коштів, не означає автоматичного визнання його недійсним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1046 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, складеною розпискою підтверджується факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів в іноземній валюті.

Як визначено у чисельних правових позиціях Верховного суду у даному виді правовідносин, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зі змісту розписки судом вбачається факт отримання відповідачем грошових коштів в іноземній валюті у позику.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу позики грошових коштів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідач, як Позичальник, не виконав свого обов`язку із повернення грошових коштів, отриманих у позику, та сплати відсотків, у передбачений строк.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

За таких обставин, вимога позивача про повернення суми позики є законною та підлягає задоволенню.

Щодо грошового еквіваленту суми позики, яка підлягає стягненню суд враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16-ц, яка полягає у наступному.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики в іноземній валюті, що становить 21 400,00 доларів США.

Щодо стягнення відсотків за договором позики, суд виходить з наступного.

Позивачем заявлено до стягнення відсотки за договором позики у розмірі 5% щомісячно, які розраховані ним за період з 01.03.2019 року по 31.08.2019 р. у загальному розмірі 150 000,00 грн.

Як встановлено вище, позику отримано позичальником 01.03.2019 р. строком повернення до 01.06.2019 року, що є строком договору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У справі, що розглядається, сплата процентів за договором позики встановлена щомісячно у розмірі 5%.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 р. № 444/9519/12 (пункт 50, 51, 53) припис абзацу 2 ч. 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку договору. Поза межами строку договору, інтереси позивача забезпечені ч. 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16-ц, при здійсненні обрахунку 3 % річних за ст. 625 ЦК України за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України.

З огляду на вищевикладене, нарахування позивачем відсотків у розмірі 5% щомісячно поза строком договору позики - є безпідставним.

Разом із тим, позивачем не наведено розрахунку нарахування відсотків, що позбавляє суд можливості перевірити доведеність заявленої позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1, 6-8 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належного доказу у вигляді розрахунку заявлених до стягнення відсотків у розмірі 150 000,00 грн. стороною позивачу суду не надано під час розгляду справи.

Так само, позивачем не надано розрахунку інфляційних витрат у розмірі 6 849,00 грн. на підставі ст. 625 ЦК України.

А тому, суд дійшов висновку про відмову у стягненні відсотків та інфляційних витрат.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення частина плаченого ним судового збору, пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Розрахунок: 529 864,00 грн. (сума задоволених позовних вимог - 21 400,00 доларів США,що за курсом НБУ 24,76 станом на день пред`явлення позову 18.09.19 р. становить - 513 172,00 грн.) : 574 590,00 грн. (ціна позову) = 0,92 х 5 745,90 грн. /100% = 5 286,23 грн.

Таким чином, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 286,23 грн.

Керуючись ст. ст. 192,215, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 5-10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 21 400,00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 286,23 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 12.09.2001 року, адреса АДРЕСА_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , остання відома адреса зареєстрованого АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасником справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.О. Материнко