Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 667/9810/15-ц

провадження № 61-16987св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 -ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона, у складі судді Кирилюк О. О., від 04 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області, у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Кузнєцової О. А., Приходько Л. А., від 23 лютого 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява ПАТ «Альфа-Банк» мотивована тим, що 04 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 2102/0708/21-120, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 58 500, 00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,90 % річних, остаточним терміном повернення кредиту до 04 липня 2038 року включно.

Того ж дня, для забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2102/0708/71-120-Р-1. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за вказаним кредитним договором набуло ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, який був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2102/0708/21-120 від 04 липня 2008 року ПАТ «Альфа-Банк».

Позивач вказував, що ОСОБА_4 належним чином не виконує кредитні зобов`язання за договором, внаслідок чого, станом на 01 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 44 832, 17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 листопада 2015 року еквівалентно 1 026 835, 35 грн, за відсотками - 1 424, 07 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку еквівалентно 32 616, 88 грн, пеня - 77, 81 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 782, 16 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 кредитну заборгованість у розмірі 1 059 452, 23 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник не має простроченої кредитної заборгованості, про що останнім надано довідку, а тому банк не набув права на дострокове стягнення наданих кредитних коштів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26 січня 2017 року ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_4 .

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку та дострокового стягнення із відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У березні 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не врахував наявність кредитної заборгованості на день звернення суду з позовом, не прийняв до уваги наявність досудової вимоги. Апеляційний суд, переглядаючи справу, безпідставно вказав на наявність повноважень спеціаліста відділення банку щодо видачі довідки про відсутність заборгованості.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 667/9810/15-ц (провадження № 61-16987ск18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

13 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ПАТ «Альфа-Банк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у запереченні на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2102/0708/71-120, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 58 500,00 доларів США строком до 04 липня 2038 року включно, зі сплатою 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Того ж дня, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язалась перед банком солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язань за договором.

Також 04 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Звернувшись 11 грудня 2015 року до суду із позовом про дострокове погашення солідарними боржниками заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2008 року, банк вказав, що позичальник належним чином не виконує зобов`язання за договором, допустив прострочення сплати кредиту згідно визначеного сторонами графіку.

Станом на 01 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 44 832, 17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 листопада 2015 року еквівалентно 1 026 835, 35 грн, за відсотками - 1 424, 07 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку еквівалентно 32 616, 88 грн, пеня - 77, 81 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 782, 16 грн.

Згідно з довідкою Херсонського відділення ПАТ «Альфа-Банк» № 12085-23.1 від 10 лютого 2016 року станом на час її видачі, у позичальника ОСОБА_4 відсутня прострочена заборгованість за кредитним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що станом на 01 грудня 2015 року заборгованість позичальника по кредиту становила 543, 02 доларів США, по сплаті процентів - 1 409, 72 доларів США.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що 30 грудня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 2102/0708/71-120 від 04 липня 2008 року, згідно з пунктом 2 якого сторони погодили встановити наступний порядок сплати простроченої заборгованості по сплаті процентів та основного боргу, та строкової заборгованості по сплаті процентів і основного боргу у розмірі поточного платежу за кредитним договором на період 30 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року включно, а саме: сплата простроченої та строкової заборгованості здійснюється у еквіваленті, розрахованому від належної до сплати суми коштів у валюті кредиту, виходячи із офіційного курсу валют, встановленого НБУ, станом на час та дату здійснення зарахування платежу за вирахуванням 50 % від офіційного курсу валют, встановленого НБУ.

Пунктом 3 цього додаткового договору визначено, що після закінчення терміну дії періоду, зазначеного у пункті 2, умови кредитного договору, у тому числі щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором, діятимуть без урахування умов цього договору про внесення змін і доповнень.

Також під час апеляційного перегляду справи до суду надано платіжні доручення на підтвердження оплати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитом.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Звертаючись у грудні 2015 року до суду з позовом, банк просив суд стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_4 та ОСОБА_2 кредитну заборгованість у розмірі 1 059 452, 23 грн та зазначив, що у листопаді 2015 року боржникам була надіслана досудова вимога. На підтвердження своїх вимог банк надав, зокрема, розрахунок кредитної заборгованості.

Під час розгляду справи у місцевому суді, відповідачами було надано довідку ПАТ «Альфа-Банк» № 12085-23.1 від 10 лютого 2016 року за підписом спеціаліста ОКП ОСОБА_5 , з якої вбачається, що позичальник ОСОБА_4 простроченої заборгованості за кредитним договором № 2102/0708/71-120 від 04 липня 2008 року не має, а також квитанцію № 706281 від 15 лютого 2016 року, згідно якою ОСОБА_4 сплатив ПАТ «Альфа-Банк» 615, 00 доларів США, що еквівалентно 16 080, 67 грн.

Приймаючи вказану довідку, місцевий суд не врахував, що вона не містить відомостей станом на який час позичальник не має простроченої заборгованості за кредитним договором № 2102/0708/71-120 від 04 липня 2008 року, а квитанція № 706281 від 15 лютого 2016 року свідчить про наявність боргу перед банком, так як у графі призначення платежу зазначено - сплата заборгованості за кредитним договором № 2102/0708/71-120 від 04 липня 2008 року.

ПАТ «Альфа-Банк» заперечувало проти відомостей, зазначених у цій довідці, та вказувало про відсутність повноважень у спеціаліста ОКП ОСОБА_5 на видачу такої довідки, проте суд першої інстанції цим доводам оцінки не надав.

Крім того, вказана довідка подана до суду у вигляді фотокопії, а матеріали справи не містять відомостей про огляд її оригіналу.

Місцевим судом не враховано, що станом на день звернення до суду з позовом у позичальника (за наданими позивачем доказами) була наявна кредитна заборгованість, а тому банк мав право ставити питання про дострокове стягнення кредиту.

Сплата боргу під час розгляду справи по суті не спростовує доводи позивача про наявність такого боргу на час звернення з позовом до суду.

За таких обставин висновок місцевого суду про те, що банк не набув права на дострокове стягнення наданих кредитних коштів є необґрунтованим.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами частин першої, другої статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, прийняв та дослідив договір від 30 грудня 2015 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 , про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 2102/0708/71-120 від 04 липня 2008 року та платіжні доручення на підтвердження оплати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитом. Однак вказані докази не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а апеляційний суд, приймаючи їх, не вирішив питання щодо поважності причин неподання їх до місцевого суду (пункт 5 частини першої статті 301 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи).

Крім того, досліджуючи договір від 30 грудня 2015 року, укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 , про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 2102/0708/71-120 від 04 липня 2008 року не врахував, що його пунктом 2 позичальнику встановлено пільговий період лише на один день.

Як вбачається із матеріалів справи, позичальник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до положень статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Разом із тим, матеріали справи не містять відомостей щодо спадкової маси, а апеляційний суд не з`ясував обсяг спадкового майна, а також не встановлено обставин щодо можливості задоволення вимог кредитора шляхом одноразового платежу на підставі домовленості сторін та не звернув увагу, що у разі такої відмови, суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, при вирішенні питання про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Відповідно до положень статті 301 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи у апеляційному суді, під час розгляду справи, апеляційний суд вчиняє дії, визначені пунктами 6-8 частини першої цієї статті, за правилами, встановленими главою 3 розділу III цього Кодексу.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що обставини у справі у повному об`ємі встановлені не були, а також з метою всебічного та повного з`ясуванню всіх юридично-значущих обставин справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вказані недоліки не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 лютого 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська