Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 758/8148/18

провадження № 61-10319св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у складі судді Борисової О.В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2007 року акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») (14 червня 2010 року перейменоване в ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 уклали договір кредиту від 15 жовтня 2007 року № 384/110/07-ПІ (далі - кредитний договір). З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 15 жовтня 2007 року № 384/110/07-ПІ, відповідно до якого остання передала АКБ «Укрсоцбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру зальною площою 79,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ПАТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на вищезгадане житлове приміщення згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у житловому приміщенні, колишні власники продовжують користуватися ним та відмовляються добровільно виселятися.

ПАТ «Укрсоцбанк» просив зняти відповідачів з реєстрації з трикімнатної квартири загальною площею 79,3 кв. м, житловою площею 44,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виселити в примусовому порядку з вказаної квартири та стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк».

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 18 січня 2019 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року про відкриття провадження у справі було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року про відкриття провадження у справі.

Ухвала мотивована тим, що за весь період перебування справи в суді апеляційної інстанції, з моменту надходження справи до Київського апеляційного суду, а саме з 12 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 жодним чином не поцікавилася станом апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою, свої процесуальні обов`язки апелянт належно не реалізовувала, вимог ухвали Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року не виконала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу для подальшого розгляду в Київський апеляційний суд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі і витребувано її з Подільського районного суду міста Києва.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 липня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно зроблено висновок щодо недобросовісності здійснення ОСОБА_1 своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційна скарга повернута незаконно, порушуються основоположні принципи судочинства в Україні. Апеляційний суд всупереч вимог статей 260, 265, 367 ЦПК України на порушення судом першої інстанції норм процесуального права уваги не звернув, також у достатній мірі не перевірив доводи скаржника, які викладені в апеляційній скарзі.

Доводи інших учасників справи

ПАТ «Укрсоцбанк» не надсилало заперечення на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк».

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 18 січня 2019 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року про відкриття провадження у справі було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для подачі клопотання про поновлення строку із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Подільського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року.

Відповідачу ОСОБА_1 було направлено копію ухвали Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, яка була вручена уповноваженій нею особі - 19 квітня 2019 року, а чоловік відповідача ОСОБА_1 отримав копію ухвали - 22 квітня 2019 року, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення.

Апелянтом вимоги встановлені ухвалою Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року не виконані.

За весь період перебування справи в суді апеляційної інстанції, з моменту надходження справи до Київського апеляційного суду, а саме з 12 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 жодним чином не поцікавилася станом апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої цієї статті однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007.

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зважаючи на практику ЄСПЛ, застосування положень статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог указаних в ухвалі.

Відповідачу ОСОБА_1 було направлено копію ухвали Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, яка була вручена уповноваженій нею особі - 19 квітня 2019 року, чоловік відповідача ОСОБА_1 отримав копію ухвали - 22 квітня 2019 року, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення.

У рішенні ЄСПЛвід 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Можливість продовження строків передбачена, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Поновлення строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

Крім того, як наголошує у своїх рішенням ЄСПЛ, сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За весь період перебування справи в суді апеляційної інстанції, з моменту надходження справи до Київського апеляційного суду, а саме з 12 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 жодним чином не поцікавилася станом апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою, свої процесуальні обов`язки належно не реалізовувала, вимог ухвали Київського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року не виконала.

Крім цього, дані про хід апеляційного провадження є доступними для заявника як при безпосередньому зверненні до суду так і через мережу Інтернет. Але жодних дій направлених на розгляд справи в установленому законом порядку нею не вчинено. Наведене свідчить про недобросовісність здійснення відповідачем своїх процесуальних прав. Такі дії порушують права інших учасників розгляду щодо можливості вирішення спору.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконав, з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження заявник не звертався, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку не надав.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

ЄСПЛвказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав вважати, що ухвала суду апеляційної інстанціїможе бути скасована.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська