РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/5182/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/949/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Красовський О.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту 21.04.2019

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника АТ КБ "Приватбанк" Крилової О.Л. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк") звернулись до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 червня 2010 року в розмірі 81234,99 грн. та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 76 893,47 грн заборгованості за правочином №б/н від 24 червня 2010 року та 1378 грн судових витрат , а всього 78 268,47 грн.

21 грудня 2018 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24 січня 2017 року задоволено, вказане заочне рішення скасовано.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявляв відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ КБ "Приватбанк" Крилова О.Л. вважає, що воно винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відповідачем декілька разів була перевипущена кредитна картка НОМЕР_1 на останню нову 5211 НОМЕР_2 . Термін дії картки НОМЕР_3 встановлено до 31 серпня 2016 року. Таким чином вважає, що позивач звернувшись до суду з указаним позовом 10 листопада 2016 року в межах строків загальної позовної давності у три роки у відповідності до ст. 257 ЦК України, що підтверджується відповідними доказами у справі.

Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування позовної давності, не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов`язку відповідачем погашення кредиту у повному розмірі, не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці, неможливо визначити початок перебігу позовної давності, передбачений ст. 253 ЦК України, та його переривання, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої і до додаткових вимог.

За наведеного просила, скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року та ухвалити нове, яким позов АТ КБ "Приватбанк" задовольнити.

У поданому представником ОСОБА_1 адвокатом Орловською Я.Б. відзиві на апеляційну скаргу, зазначає, що жодних доказів, що саме відповідач вносив платежі на картковий рахунок, позивач суду не надав, натомість відповідач категорично заперечує користування карткою після 2012 року.

Вказує, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначає, що наданий банком розрахунок може бути доказом розміру заборгованості, однак не свідчить про той факт, що саме боржником внесені кошти в рахунок погашення заборгованості та не є належним доказом переривання строку позовної давності.

Про те, що відповідач отримував нові картки, фактично продовжуючи договірні відносини, у позові нічого зазначено не було, як і не було надано доказів про це. Вказаний факт відповідач заперечує. Доказів за підписом відповідача про отримання нових карток позивач суду не надав.

Відповідач стверджує, що не використовував картку з 2012 року, оскільки віддав її працівнику банку та інших карток не отримував. Належних та допустимих доказів, які б стверджували протилежне, позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом установлено, що 24 червня 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого він отримав кредит у розмірі 7000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки.

Сторони також домовились, що заява позичальника разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Свою згоду ОСОБА_1 висловив у своїй заяві, яку власноручно підписав (а.с.7).

Банк звернувшись із позовом зазначав, що в зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість у розмір 81 234,99 грн, з яких 6986,77 грн - заборгованість за кредитом, 66 181,99 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3721,71 грн заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 3844,52 грн - штраф (процентна складова) (а.с.5-7).

Із наданих в суді першої інстанції пояснень відповідача слідує, що в червні 2012 року, він погасив всю заборгованість за даним кредитним договором, закрив рахунок та здав картку працівникам банку.

Згідно з листа АТ КБ "Приватбанк" від 08 лютого 2019 року №30.1.0.0/2-20161110/1111, ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №б/н від 24 червня 2010 року отримав чотири картки АТ КБ "Приватбанк". Тобто, хоча дія картки закінчилась у серпні 2012 року однак в силу п.2.1.1.8.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач не подав до банку письмової заяви про закриття карткового рахунку, то дія картки була пролонгована на 12-місячний термін.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Встановивши, що у червні 2010 року відповідач отримав кредит (кінцевий термін повернення якого відповідає строку дії картки) у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, строк дії якої становив 2 роки, тобто до червня 2012 року, та з урахуванням передбаченого законом трирічного стоку позовної давності, позовна давність за даним кредитом спливає у 2015 році, а з позовом до суду банк звернувся у листопаді 2016 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачем у АТ КБ "ПриватБанк" нової кредитної картки з іншим строком дії.

Доводи позивача, що відповідачем декілька разів була перевипущена кредитна картка НОМЕР_1 на останню нову 5211 НОМЕР_2 . Термін дії картки НОМЕР_3 встановлено до 31 серпня 2016 року не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

АТ КБ "Приватбанк" до апеляційної скарги було долучено довідку, в якій зазначено, що між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н від 24 червня 2010 року, за яким було надано чотири кредитні картки, термін дії останньої серпень 2016 року.

Однак в матеріалах справи відсутні докази про отримання відповідачем нових карток, після 2012 року, а вказана довідка подана лише в суд апеляційної інстанції є неналежним доказом. Матеріали справи не містять відомостей, що саме ці картки видавались відповідачеві, що вони мають відношення до кредитного договору і взагалі, що вони отримувались відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди Банку із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ "Приватбанк" Крилової О.Л. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків