КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2850/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року м. Київ

Справа № 373/1576/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко Оленою Леонідівною , на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Керекези Я.І.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У серпні 2018 року позивач АТ КБ «ПриватБанк звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 15 листопада 2011 року в сумі 20 150 грн. 97 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 1390 грн. 61 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом - 1326 грн. 85 коп., нарахованої пені - 15 997 грн. 75 коп., штрафу ( фіксована частина) - 500 грн., штрафу - процентна складова - 935 грн. 76 коп.

Представник позивача посилається на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 15 листопада 2011 року був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши кредит. Проте відповідачем умови кредитного договору не виконувалися у повному обсязі, внаслідок чого станом на 15 липня 2018 року утворилась вищевказана заборгованість перед банком.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача вказував, що кредитний договір між сторонами було укладено шляхом підписання заяви клієнта та ознайомлення клієнта з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами. Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банку оприлюднені на офіційному сайті банку. Позичальник підписанням анкети-заяви підтвердив факт ознайомлення із цими умовами та порядком надання банківських послуг, а також із тарифами банку.

Тому позивач вважає, що відповідач уклав кредитний договір, що є договором приєднання з позивачем, відповідач був ознайомлений та згодний з умовами надання банківських послуг та був згодний з тим, що його заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком кредитний договір.

Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом банку, що прослідковується у розрахунку заборгованості.

Відповідачем у даній справі не оспорювалось укладення чи не укладення кредитного договору, розрахунок заборгованості не спростовано, відповідач не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, тому судом було безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із наданих до позовної заяви представником позивача документів: розрахунку заборгованості відносно ОСОБА_2 станом на 31.10.2015 року та 15.07.2018 року, який підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади; анкети-заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 15.11.2011 року; витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Витягу із Умов і правил надання банківських послуг; копії паспорта відповідача, та дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними.

Суд першої інстанції зазначив, що із розрахунку заборгованості, наданого позивачем не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. Незрозуміло, на яких підставах позивачем нараховано пеню, розмір якої є нереально завищеним та неспівмірним із самою сумою кредиту. Розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість.

Крім того, розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано.

Подана позивачем анкета - заява позичальника також не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків, номеру платіжної картки. Також не надано доказів та не обґрунтовано, яке відношення до даного кредиту має наданий витяг з тарифів на обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить характеристики різних видів кредитних карток, які різняться між собою.

Крім того, анкета-заява ОСОБА_2 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій не заповнені всі графи, зокрема: не зазначено строк дії картки тощо. Позивачем взагалі не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, в тому числі і у зазначений в заяві позичальника спосіб.

Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що додана представником до позовної заяви, вказана анкета-заява підписана ОСОБА_2 15.11.2011 року та вказано про бажання отримати платіжну картку «Кредитка Універсальна», зі встановленням кредитного ліміту 5000 грн. ( а.с. 13).

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем того, що саме надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки жодних даних, які б давали змогу ідентифікувати зазначену редакцію Умов відповідно до дати, станом на яку вони діяли, у наданому представником позивача Витягу не міститься ( а.с. 15-29).

В позовній заяві та наданому до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку зазначено, що зазначені умови та правила розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms.

Таким чином колегією суддів з редакцій Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms встановлено, що «Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку» в редакції, що була надана представником позивача до даної позовної заяви, були чинними лише з 01 грудня 2015 року, і саме в такій редакції діяли до 01 лютого 2016 року.

Отже, позивачем не надано на підтвердження позовних вимог Умов та Правил, що діяли станом на дату підписання відповідачем анкети-заяви від 15 листопада 2011 року.

Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилається саме на додані до позовної заяви Умови та Правила, що колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивачем не доведено, з якими саме Умовами був ознайомлений відповідач, підписуючи анкету-заяву 15 листопада 2011 року, і які саме Умови та Правила становлять істотні умови кредитного договору.

Крім того, матеріали справи не містять доказів тих обставин, що відповідач ОСОБА_2 була ознайомлена під розписку з умовами кредитування - Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» при укладенні кредитного договору, оскільки представником позивача надано до справи Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що були встановлені у період 2013-2015 років, а не на момент укладення кредитного договору 15 листопада 2011 року.

За викладених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність можливості здійснити перевірку наданого розрахунку та встановити, які саме істотні умови договору були досягнуті між сторонами при укладенні договору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо розміру відсотків ( процентної ставки) за користування кредитом, щодо якого сторони дійшли згоди, розміру пені, комісії та штрафу, як і інших умов договору, зокрема, щодо порядку нарахування заборгованості.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 листопада 2015 року по 15 липня 2018 року вбачається, що жодного разу відповідач не скористалась кредитними коштами, тобто у цей період витрат кредитних коштів не було.

Разом з тим, сума, зазначена у графі «заборгованість за наданим кредитом», станом на 01.11.2015 року становила 2208 грн. 61 коп., що суперечить попередньому розрахунку позивача за період з 28 грудня 2013 року по 31 жовтня 2015 року, в якому заборгованість за кредитом станом на 31 жовтня 2015 року зазначена в сумі 2125 грн. 01 коп. Станом на 15 липня 2018 року заборгованість за наданим кредитом визначена - 18 081 грн. 31 коп.

Відповідно до вказаного розрахунку, він містить графу «включення в заборгованість нарахованих відсотків, штрафів, пені», таким чином, у суму заборгованості за наданим кредитом включені: заборгованість за кредитом (тіло кредиту), нараховані відсотки за наростаючим підсумком, штрафи і пеня.

Відповідно до вказаного розрахунку відсотки за ставкою 3,6% та 2,9% в місяць нараховані на загальну суму заборгованості, яка включає тіло кредиту, нараховані відсотки за наростаючим підсумком, штрафи і пеню. Таке нарахування суперечить як вимогам закону ( нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами - ст. 536 ЦК України, одержання процентів від суми позики - ст. 1048 ЦК України), так і п. 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, та пункт яких передбачає сплату відсотків за користування кредитом, а не нарахування відсотків на відсотки та пеню.

Разом з тим, окремої графи, в якій би відображалась сума отриманих та неповернутих кредитних коштів, розрахунок заборгованості позивача не містить, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена представником позивача у розрахунку сума 1390 грн. 61 коп. як тіло кредиту - не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

Наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості у двох частинах складено за два періоди : з 28 грудня 2013 року по 31 жовтня 2015 року, та з 01 листопада 2015 року по 15 липня 2018 року ( а.с. 10-12). У першому періоді з 28 грудня 2013 року процентна ставка зазначена 30% , з 01 вересня 2014 року - 34,8%, а з 01 квітня 2015 року - 43,2%. У другому періоді з 01 листопада 2015 року по 15 липня 2018 року зазначено почергово процентну ставку 3,6 % ( на місяць), тобто 43,2% річних та 2,9% на місяць, тобто 34,8% річних.

Таким чином, жодних належних доказів розміру процентної ставки, що був установлений станом на момент укладення кредитного договору 15 листопада 2011 року, матеріали справи не містять. Також з викладеного вбачається, що банком було збільшено розмір процентної ставки в зазначений період, проте матеріали справи не містять доказів ні надання письмової згоди відповідачем на збільшення процентної ставки, ні повідомлення позивачем відповідача про збільшення процентної ставки.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на п. 2.1.1.12.2.1 Умов та Правил ( додані позивачем до позовної заяви), яким передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 01.11.2015 року проценти нараховувались одночасно як за ставкою 3,6%, так і 2,9% , тобто за ставкою 6,5% в місяць, що становить 78% річних.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем розміру заборгованості по тілу кредиту та процентах, оскільки порядок їх нарахування визначається Умовами та Правилами надання банківських послуг що були чинними станом на день укладення договору між сторонами 15 листопада 2011 року, проте позивачем такі Умови та Правила, а також Тарифи суду не надано.

На якій підставі позивачем для розрахунку заборгованості використані Умови та Правила саме станом на 01 грудня 2015 року, ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі представником позивача не обґрунтовано.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи, що вирішення позовних вимог про стягнення пені чи штрафу залежить від наявності підстав для задоволення вимог по основній сумі заборгованості (по кредиту та процентах), то у зв`язку з відсутністю у розрахунку заборгованості суми простроченого кредиту, відсутності правових підстав для нарахування відсотків за визначеною у розрахунку ставкою, відсутності належних доказів встановленого розміру (ставки) пені і штрафу, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення пені та штрафу за таких обставин також відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише з тих підстав, що відповідач не подала заперечень на позов, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги представника позивача стосуються питання укладення кредитного договору з відповідачем, проте такі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.