Справа №:755/8559/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарі Якименко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгенія Вікторовича, заінтересована особа: ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

24 травня 2019 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченко А.М. звернулася до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Є.В. при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 22.04.2019 року, його (повідомлення) скасування та зобов`язання вказаного державного виконавця відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-3309/1/2010, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 03.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «родовід Банк» заборгованості по кредитному договору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 28.03.2019 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 7304,31 доларів США, 985,34 доларів США та судового збору у розмірі 171,09 грн. 22.04.2019 року суб`єктом оскарження було винесено повідомлення про повернення даного виконавчого документа стягуючу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі відсутня дата народження боржника. Посилаючись на приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 19, 129 Конституції України, статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», вважаючи зазначені дії та рішення суб`єкта оскарження неправомірними, такими, що порушують право стягувача на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, звернувся до суду з відповідною скаргою.

Крім того, стягувач також зазначив, що суб`єкт оскарження уповноважений одержувати від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для вчинення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. У даному випадку державний виконавець має можливість отримати інформацію про дату народження боржника шляхом звернення до відповідних органів державної влади із запитом. При цьому стягувач посилався на позицію Верховного Суду України, виражену ним у постанові від 21.05.2014 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2019 року прийнято скаргу до провадження, призначено судове засідання у даній справі, запропоновано суб`єкту оскарження в строк до 03 липня 2019 року надати суду письмові пояснення стосовно скарги, а також докази або посилання на докази, якими обґрунтовуються заперечення.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Від стягувача міститься заява про розгляд скарги без участі його представника. Інші учасники про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи інших заяв або клопотань від них до суду не надходило.

Відповідно до положень частини 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути і вирішити дану скаргу відповідно до вимог статті 450 ЦПК України.

Дослідивши скаргу стягувача та долучені до неї письмові докази, надавши оцінку доводам стягувача та суб`єкту оскарження, викладеним в його повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу, суд приходить до висновку, що дана скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що 03 серпня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3309/1/2010 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 7304,31 доларів США та 985,34 доларів США нарахованих процентів, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 03.20.2011 року становить 66 814,58 гривень; заборгованості по платі за обслуговування кредиту в сумі 14 531,27 грн.; по пені за простроченими процентами в сумі 29 904,87 грн., а всього на загальну суму 44 436,14 грн.; судові витрати, пов`язані з апеляційним оскарженням судового рішення, в сумі 342,18 грн. (а.с. 7).

22 квітня 2019 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Є.В. винесено повідомлення № 18850 про повернення зазначеного виконавчого документу стягувану без прийняття (а.с. 8). Як вбачається зі змісту повідомлення, підставою для прийняття такого рішення була невідповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у поданому стягувачем виконавчому листі була відсутня дата народження боржника ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням державного виконавця, стягувач звернувся до суду.

Пунктом а) частини 1 статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22 квітня 2019 року за № 18850 було отримано стягувачем засобами ПАТ «Укрпошта» та зареєстровано 20 травня 2019 року (а.с. 8, 9). Зі до суду скаргою стягувач звернувся 24 травня 2019 року, що підтверджується відбитком штампу поштового відділення про прийняття рекомендованого поштового відправлення (а.с. 14).

Отже встановлений процесуальним законом строк звернення до суду стягувачем пропущено не було.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Оцінюючи дії головного державного виконавця Кидонь Є.В. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а також правове обґрунтування прийнятого ним рішення, суд виходить з наступного.

Дійсно, частиною 4 статі 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

У пункті 4 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за № 512/5 від 02.04.2012 року, зазначено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною 4 статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Разом з тим частинами 1 та 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Конституцією України в статті 129-1 закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічний припис має норма частини 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на обов`язковість до виконання судового рішення, яке набрали законної сили, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника не є безумовною підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття його до виконання, оскільки державний виконавець, на відміну від сторони виконавчого провадження, наділений відповідними повноваженнями щодо самостійного отримання зазначеної інформації. Аналогічний висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 2-1550/11, від 18 грудня 2018 року у справі № 296/6601/16-ц, від 27 грудня 2018 року у справі № 469/1357/16ц.

Відповідно до положень частини 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки відмова державного виконавця у прийнятті виконавчого документу до виконання лише на підставі не зазначення у ньому дати народження боржника є формальною та такою, що порушує право особи на виконання судового рішення, яке гарантується та забезпечується державою, суд погоджується з доводами стягувача про неправомірність повідомлення суб`єкта оскарження про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання та його скасування.

Стосовно вимоги стягувача про зобов`язання судом державного виконавця відкрити виконавче провадження на підставі наданого стягувачем виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва, суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як зазначено у п. 18 Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як диспозитивність.

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, з урахуванням наведених норм даного Закону, повноваження державного виконавця, зокрема, і щодо відкриття виконавчого провадження мають реалізовуватись ним неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

Вказані правові норми, з одного боку, покладаються на державного виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а з іншого боку - наділяють державного виконавця певними дискреційними повноваженнями щодо самостійного прийняття рішень, визначення видів і обсягу виконавчих та інших процесуальних дій, а також строків їх вчинення.

Суд при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень, виконуючи завдання цивільного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим законом критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, тобто, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завдання цивільного судочинства при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень полягає не у забезпеченні ефективного державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади, який у свою чергу заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням цивільного судочинства при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень є контроль легальності.

Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм і не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, вирішує справи виключно на підставі закону та у встановленому процесуальним законом порядку.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». Проте, на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Оскільки повноваження державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження шляхом винесення відповідної постанови передбачені профільним Законом і носять дискреційний характер, то вимога, щодо зобов`язання державного виконавця судом до вчинення таких дій задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 259-261, 353, 355, 447-451 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 4, 18, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгенія Вікторовича, заінтересована особа: ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгенія Вікторовича щодо винесення повідомлення № 18850 від 22 квітня 2019 року про повернення Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-3309/1/2010 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору без прийняття до виконання.

Скасувати повідомлення головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кидонь Євгенія Вікторовича за № 18850 від 22 квітня 2019 року про повернення Публічному акціонерному товариству «Родовід Банк» виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 2-3309/1/2010 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору без прийняття до виконання.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного, суду, шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Астахова