Провадження 2/243/3180/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2019 року м. Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Воронкова Д.В.
за участю секретаря судового засідання Нікіфорової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 5 Слов`янського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, -
23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він працював забійником на СП "Шахта ім. В.І. Леніна " державного підприємства «Артемвугілля» та отримав професійне захворювання «пневмоконіоз», за якими 24 липня 2013 році роботодавцем було проведено розслідування та був виданий акт по формі П-4 розслідування хронічного професійного захворювання. Після проходження ним лікування та обстеження, він був вперше у 2009 році направлений для огляду до МСЄК, висновком якого від 28 серпня 2013 року йому була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% у зв`язку з професійним захворюванням та інвалідність 3 групи, загалом встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності. Цим висновком МСЕК йому були визначені потреби у додаткових видах допомоги та рекомендовані заходи по відновленню працездатності та протипоказання щодо праці, а саме - протипоказана тяжка фізична праця, робота у підземних умовах.
Також вказує, що він переніс та продовжує переносити моральні страждання у зв`язку з самим фактом отримання стійкої втрати працездатності. Через втрату професійної працездатності у розмірі 25% він не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, він не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю, враховуючи те, що він пенсіонер. Через втрату працездатності в розмірі 25% протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими його людьми, близькими, друзями та знайомими, тому що вони ходять на риболовлю, купаються, ходять на полювання, займаються спортом, ведуть активне громадське життя, а він через свої фізичні недоліки внаслідок зазначеного отриманого професійного захворювання частково обмежений у спілкуванні з ними, не має змоги, як раніше, вести активний відпочинок разом із ними. При цьому його не залишає почуття власної неповноцінності у зв`язку з втратою його організмом значної частини нормальних життєвих функцій унаслідок отриманого ушкодження здоров`я. Він позбавлений можливості, не може, як раніше, в повному обсязі виконувати роботу з господарства, при її виконанні зазнає постійні фізичні болі в легенях, погано чує, змушений постійно лікуватися, що вкрай негативно відображається на його стані, заподіюючи йому моральну шкоду, порушує його нормальні життєві зв`язки з членами його родини та друзями.
На підставі викладеного просить стягнути з державного підприємства "Артемвугілля" на його користь у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, суму в розмірі 25 000 гривень.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.24).
Відповідач до судового засідання двічі не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.27, 29).
За таких обставин, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.2 ст. 247, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалює заочне рішення.
Дослідивши надані матеріали, суд, в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Артемвугілля» з 22.09.1987 року по 06.02.1997 року та з 17.02.1997 року по 25.10.2001 року, працюючи на посаді забійника на відбійних молотках з повним робочим днем в шахті, був звільнений в зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-8).
24 липня 2013 року був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким ОСОБА_1 був встановлений діагноз пневмоконіоз, легенева недостатність І ст. (першого ступеню) за рестриктивним типом, захворювання професійне, встановлено вперше. Супутній діагноз: вібраційна хвороба ІІ ст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок в сполученні з дефартрозом ліктьових суглобів І ст. захворювання професійне встановлене в 2001 році ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» (а.с.9-10).
Згідно довідки МСЕК серії 10 ААВ № 439401 від 28.08.2013 року ОСОБА_1 встановлено 25 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (пневмоконіоз), та третя група інвалідності безстроково, загалом встановлено 65% стійкої втрати працездатності (а.с.11).
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Законом України "Про охорону праці", а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.
Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.
Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача. Згідно довідки МСЕК позивачу встановлено 25 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково.
В зв`язку з цим 23 вересня 2019 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.
Судом встановлено, що в зв`язку з травмою на виробництві та професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 25% працездатності за трудовим каліцтвом, визнаний інвалідом третьої групи безстроково.
Позивач, пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, внаслідок трудового каліцтва був визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сім`ї. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною.
Виходячи із наведених вище обставин, довідки ОСОБА_2 , суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з захворюванням втрачена згідно висновку МСЕК на 25 %, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково.
Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 237-1 КЗпП України, ст. 268 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 263-265ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, задовольнити.
Допустити негайне виконання рішення про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у межах суми стягнення за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя :