ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

м.Суми

Справа №577/5189/18

Номер провадження 22-ц/816/3716/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2019 року в складі судді Буток Т.А., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складено 14 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ним земельною ділянкою та власним гаражем шляхом знесення паркану, розміром 1,5 м на 2,5 м, побудованого ними у дворі будинку АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідачів не зводити на території загального двору будинку АДРЕСА_1 ніяких споруд без його на те письмової згоди, стягнути з відповідачів, у рівних частках з кожної, на його користь кошти за надання йому правничої допомоги та витрати по сплаті ним судового збору.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником 13/25 частин будинку АДРЕСА_1 . Власниками інших 12/25 частин цього будинку є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках, які вони успадкували після смерті ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 березня 2014 року. Розташований вказаний будинок на земельній ділянці площею 1125 кв.м. Зазначав, що з моменту придбання ним частини цього будинку, у нього постійно виникали конфлікти з приводу користування земельною ділянкою як з попереднім співвласником будинку ОСОБА_4 , так і з теперішніми співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Ні він, ні відповідачі у будинку АДРЕСА_1 не проживають і використовують будинок як дачу. Вказував, що відповідачі без узгодження з ним встановили у дворі загального користування паркан розміром 1,5 м х 2,5 м, що не дозволяє йому користуватися земельною ділянкою та власним гаражем, тому він змушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та власністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необгрунтованість і незаконність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що переконавшись у тому, що встановлений відповідачами паркан не дає йому можливості користуватися гаражем, суд безпідставно відмовив йому у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі - продажу від 22 серпня 1980 року, посвідченого Конотопською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4228, ОСОБА_1 на праві власності належить 13/25 частин будинку АДРЕСА_1 , (а.с. 6, 7).

З довідки КП Конотопське МБТІ № 244 від 16 вересня 2010 року вбачається, що жилий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за: ОСОБА_4 - 12/25 ч. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Конотопською держнотконторою від 23.11.1959 року № 7139; ОСОБА_1 . - 13/25 ч. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Конотопською держнотконторою від 22.08.1980 року № 3780 та записано у книгу під реєстровим № 4228. У зв`яку з тим, що не має реального розподілу майна між співвласниками, вказати, які господарські будівлі перебувають у користуванні кожного з них, неможливо (а.с. 8).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 27 квітня 2010 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 16.09.2004 року, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0620 га, розташовану по АДРЕСА_1 (а.с. 10,11).

З акту комісії від 16 серпня 2010 року вбачається, що ОСОБА_4 , співвласником будинку АДРЕСА_1 , в червні 2009 року у спільному дворі був встановлений паркан та у листопаді 2009 року був переміщений металевий гараж на проїзну частину, внаслідок чого в`їзд на частину двору, якою користується ОСОБА_1 неможливий. Також внаслідок цих дій обмежений доступ до погребу та частини будинку (а.с. 35).

Згідно з планом - схемою встановлено місце розташування будівель, споруд (а.с. 36, 38).

З довідки відділу містобудування та архітектури Конотопської міської ради від 08 жовтня 2010 року вбачається, що згідно з п. 3.22 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» до житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Для проїзду місцевого значення можливо передбачити проїзд шириною 3 м та тротуар шириною 0,75 м (а.с. 33).

З свідоцтва про право на спадщину за законом № 982088 від 06 березня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями 12/25 частини жилого будинку АДРЕСА_1 у рівних частках після смерті ОСОБА_4 (а.с. 12).

Також встановлено, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2016 року скасовано державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13 - 16).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140663185 від 09 жовтня 2018 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,1 га, яка розташована у АДРЕСА_1 на праві спільної приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 17).

З акту від 20 листопада 2018 року, складеного комісією у складі голови квартального комітету № 28 ОСОБА_5 та двох членів комісії: ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вбачається, що при огляді домогосподарства у АДРЕСА_1 встановлено, що двір має спільний виїзд. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_1 встановили забор розміром 1,5 м х 2,5 м, що не дозволяє користуватися останньому в`їздом (а.с. 18 -19). Відповідно до пояснень голови кварткому № 28 ОСОБА_7 .І. від 09 грудня 2018 року, в акті від 20 листопада 2018 року допущена помилка в розмірах забору. Дійсна довжина забору 1,5 м х 1,8 м, а не 1,5 м х 2,5 м (а.с. 34).

З протоколу вчинення окремої процесуальної дії вбачається, що під час огляду судом першої інстанції будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що у дворі будинку розташований паркан 1,5 м - ширина, 1,2 м - висота, який знаходиться між трубою газопостачання та гаражем, який належить відповідачам. Ширина проїзду складає 1,5 м (а.с. 53).

З довідки КП Конотопське МБТІ № 1258 від 18 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 побудував металевий гараж літ «Б» у АДРЕСА_1 без фундаменту, дозволу на який не потребує (а.с. 46).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що оскільки своєю частиною жилого будинку позивач не користується більше 10 років, не доглядає за нею, не підтримує в належному стані, внаслідок чого належна йому частина будинку перебуває в занедбаному стані. Позивач не довів належними та достовірними доказами порушення його прав як співвласника будинку діями відповідачів, судом не встановлено наявності перешкод у користуванні позивачем своєю власністю.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник, згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Право спільної часткової власності, відповідно до вимог ч.1 ст. 358 ЦК України, здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що жилий будинок АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності. 13/25 частин земельної ділянки площею 0,1 га під будинком, господарськими будівлями і спорудами та двором належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 17). Відповідачі не являються співвласниками вказаної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , оскільки не оформили своїх спадкових прав на земельну ділянку після смерті матері ОСОБА_4 , що зазначено ними у відзиві на позовну заяву та не спростовується матеріалами справи.

З довідки КП Конотопське МБТІ № 1258 від 18 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 побудував металевий гараж літ «Б» у АДРЕСА_1 без фундаменту, дозволу на який не потребує.

З акту від 16 серпня 2010 року вбачається, що попереднім власником 12/25 частин будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , в червні 2009 року в спільному дворі був встановлений паркан та в листопаді 2009 року був переміщений металевий гараж на проїзну частину, внаслідок чого в`їзд на частину двору, якою користується ОСОБА_1 неможливий. Також внаслідок цих дій обмежений доступ до погребу та частини будинку (а.с. 35).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями 12/25 частин жилого будинку АДРЕСА_1 у рівних частках після смерті ОСОБА_4

Під час огляду судом першої інстанції будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що у дворі будинку розташований паркан 1,5 м - ширина, 1,2 м - висота, який знаходиться між трубою газопостачання та гаражем, який належить відповідачам. Ширина проїзду складає 1,5 м.

Таким чином, вказані вище норми права та встановлені у справі обставини дають підстави для висновку, що позивач, як власник частини земельної ділянки та гаража, має право вимагати усунення перешкод у користуванні своїм майном, а висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є помилковим. Та обставина, що відповідач не користується своєю частиною жилого будинку не позбавляє його прав, гарантованих власнику майна. Розташування на земельній ділянці паркану не дозволяє йому вільно користуватися частиною належної йому земельної ділянки, спільним виїздом з двору та гаражем. У зв`язку з цим, висновок суду про те, що позивач не довів порушення відповідачами його прав як співвласника будинку, є безпідставним.

Оскільки дійсна довжина паркану становить 1,5 м х 1,8 м, то паркан саме такого розміру підлягає знесенню, а не 1,5 м х 2,5 м, як просив позивач.

Позовна вимога про зобов`язання відповідачів не зводити на території загального двору будинку АДРЕСА_1 ніяких споруд без його письмової згоди у майбутньому, не грунтується на приписах ст. ст. 2, 4 ЦПК України, тому задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та усунення позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою та гаражем відповідачами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту квитанції № 807 від 14 грудня 2018 року вбачається, що за надання правничої допомоги адвоката, ОСОБА_1 поніс витрати в розмірі 3000 грн (а.с. 37). Ці обставини підтверджуються ордером та витягом з договору про надання юридичної допомоги (а.с. 39-40). У зв`язку з наведеним, ці витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку, у рівних частинах, тобто по 1500 грн з кожного.

Окрім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягає компенсації судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 704 грн 80 коп, по 352 грн 40 коп з кожної та судовий збір за апеляційний перегляд справи в розмірі 1057 грн 20 коп, по 528 грн 60 коп з кожної.

Таким чином, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 4762 грн в дольовому порядку, по 2381 грн з кожної (1500 грн + 352 грн 40 коп + 528 грн 60 коп).

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2019 року та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою та гаражем шляхом знесення паркану розміром 1,5 м х 1,8 м, встановленого ними у дворі будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат в розмірі 4762 грн в дольовому порядку, по 2381 грн з кожної.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук