Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 363/1546/16-ц

провадження № 61-34041св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Талісман Страхування»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області

від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Сухановій Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Талісман Страхування»), про захист прав споживача страхових послуг, стягнення страхового відшкодування, пені та інфляційних витрат.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 22 жовтня 2014 року між ним та ПрАТ «СК «Талісман Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2291.01.14, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку з легковим автомобілем «BMW X5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відшкодувати йому в межах страхової суми 465 000,00 грн прямі збитки, що виникли протягом строку дії договору страхування в разі пошкодження, повної загибелі або втрати застрахованого транспортного засобу або окремих деталей та частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 22 квітня 2015 року між ним та ПрАТ «СК «Талісман Страхування» укладена додаткова угода № 1 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 2291.01.14, відповідно до якої страхова сума збільшена до 650 000,00 грн. 05 липня 2015 року автомобіль «BMW X5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був викрадений невідомою особо, про що він повідомив відповідача та подав відповідну заяву до Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (далі - Печерське РУ ГУ МВС України в

м. Києві).

05 січня 2016 року між ним та ПрАТ «СК «Талісман Страхування» укладено договір про передачу права власності № 00921.1501, за умовами якого передав відповідачу право власності на автомобіль «BMW X5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначений договір набирає чинності з моменту отримання ним, як страхувальником страхового відшкодування, на умовах та в розмірах, визначених договором страхування. Того ж дня, 05 січня 2016 року він написав заяву на виплату страхового відшкодування через систему «PrivatMoney» в Публічному акціонерному товаристві «ПриватБанк» (далі -ПАТ «ПриватБанк»), після чого йому повідомили, що страхове відшкодування складає 147 754,19 грн, яке він отримав 15 січня 2016 року.

Отриманий ним розмір страхового відшкодування не відповідає умовам договору страхування та додатку до нього, оскільки відповідач зобов`язаний був сплатити страхове відшкодування у розмірі 650 000,00 грн за вирахуванням франшизи у розмірі 32 500,00 грн, що становить 617 500,00 грн, таким чином відповідач не доплатив 469 745,81 грн за умовами договору страхування.

Оскільки відповідач затримує виплату частини страхового відшкодування, він зобов`язаний сплатити пеню за кожний день затримки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що складає

55 494,35 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 8 106,89 грн та три проценти річних у розмірі 3 783,70 грн.

Посилаючись на наведене, просив стягнути з ПрАТ «СК «Талісман Страхування» страхове відшкодування у розмірі 469 745,81 грн, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що складає 55 494,35 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 106,89 грн та три проценти річних у розмірі 3 783,70 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Талісман Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 469 745,81 грн, пеню у розмірі 55 494,35 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 106,89 грн, три проценти річних у розмірі 3 783,70 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до пункту 11.3 договору добровільного страхування наземного транспорту від 22 жовтня

2014 року № 2291.01.14, у разі втрати застрахованого транспортного засобу внаслідок викрадення, виплата відшкодування здійснюється у розмірі 30 процентів страхового відшкодування. Після прийняття рішення слідчими органами щодо подальшого руху справи (винесення постанови про закриття провадження у справі, зупинення досудового слідства або складання обвинувального висновку у кримінальній справі), проте не більше шести місяців з дня настання страхового випадку, страховик сплачує другу частину страхового відшкодування у розмірі 70 процентів. Обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» є укладення між страховиком та страхувальником договору про передачу майнових прав на транспортний засіб. Суд першої інстанції не взяв до уваги, як належний доказ, висновок експерта щодо вартості автомобіля, з огляду на те, що розмір страхового відшкодування визначений умовами договору страхування наземного транспорту. Ураховуючи наведене та затверджений головою правління ПрАТ «СК «Талісман Страхування» страховий акт від 27 вересня

2016 року № 00921.15.01.02к, суд дійшов висновку, що страхова сума складає 650 000,00 грн, а тому відповідач порушив умови договору страхування щодо розміру виплати страхового відшкодування, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Талісман Страхування» задоволено, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції помилково ототожнив ліміт відповідальності страхової компанії з розміром прямого матеріального збитку, безпідставно відхилив висновок експерта від 06 грудня 2016 року № 12388/16-54, яким визначено ринкову вартість не розмитненого автомобіля «BMW X5» у розмірі 163 640,66 грн (станом на 06 липня 2015 року), не прийнявши до уваги пункти 10.1 та 10.10 договору добровільного страхування наземного транспорту від 22 жовтня 2014 року № 2291.01.14, відповідно до яких при визначені розміру збитків, відшкодуванню підлягають тільки прямі матеріальні збитки, ліміт відшкодування за цим договором встановлений у розмірі загальної страхової суми. Згідно з висновком фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), ринкова вартість не розмитненого автомобіля ВМW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, станом на 06 липня 2016 року складає 180 254,19 грн. Ураховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку, що виплачене позивачеві страховою компанією страхове відшкодування у розмірі 147 754,19 грн, розраховано відповідно до пункту 10.7 договору страхування, а тому відповідач виконав умови договору добровільного страхування, відшкодувавши завдані

ОСОБА_1 прямі матеріальні збитки, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення його позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що автомобіль позивача було знайдено, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ПрАТ «СК «Талісман Страхування» запропоновано позивачеві забрати його з майданчика тимчасового тримання, та повернути відповідачеві отримане ним страхове відшкодування.

Узагальнені вимоги та доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у травні 2017 року, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 10 травня 2017 року та залишити в силі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що відомості, зазначені в виданій ФОП ОСОБА_2 довідці про ринкову вартість автомобіля «ВМW Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 є завідомо неправдивими, оскільки з наявних у ній відомостей убачається, що дослідження транспортного засобу проводилося 06 липня 2015 року, тоді як належний йому автомобіль було викрадено в ніч з 05 на 06 липня 2015 року. Крім того, суд залишив поза увагою затверджений головою правління ПрАТ «СК «Талісман Страхування» страховий акт від 27 вересня 2016 року, відповідно до якого страхова сума становить 650 000,00 грн. Ураховуючи, що загальна ринкова вартість автомобіля, визначена сторонами у договорі страхування, складає 650 000,00 грн, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що саме така сума (з відрахуванням розміру франшизи) підлягає відшкодуванню відповідачем на його користь. Зменшуючи розмір страхового відшкодування ПрАТ «СК «Талісман Страхування» безпідставно змінило в односторонньому порядку істотні умови укладеного між сторонами страхового договору, що є порушенням, як умов договору (пункт 19.4), так і положень чинного законодавства України. Крім того, вказував на порушення судом норм процесуального права, оскільки він не був належно повідомлений про день, час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати заперечення та докази на підтвердження безпідставності доводів апеляційної скарги.

Доповнення до касаційної скарги, подані представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 05 вересня 2019 року, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки відповідно до частини першої статті 330 ЦПК України 2004 року, доповнення чи зміни до касаційної скарги можуть бути подані лише протягом строку на касаційне оскарження, і такий строк не підлягає поновленню.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

04 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, оскільки наявні підстави, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 22 жовтня 2014 року між

ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Талісман Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2291.01.14 (далі - договір страхування), відповідно до якого страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку з легковим автомобілем «BMW X5», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відшкодувати позивачу в межах страхової суми 465 000,00 грн шкоду, що виникла протягом строку дії договору страхування в разі пошкодження, повної загибелі або втрати застрахованого транспортного засобу, або окремих деталей та частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж у визначені строки та виконувати умови цього договору.

Пунктом 7.1.1 договору страхування передбачено право страхувальника при настанні страхового випадку за письмовою згодою вигодонабувача отримати страхове відшкодування відповідно до умов цього договору.

Відповідно до пункту 10.1 договору страхування при визначені розміру збитків, відшкодуванню підлягають тільки прямі матеріальні збитки.

Згідно з пунктами 10.7, 10.7.1 договору страхування у разі настання випадку за ризиком «Викрадення» розмір збитку при втраті визначається: збитки = ринкова вартість, але не більше страхової суми. Якщо застрахований транспортний засіб перед його втратою був пошкоджений та не відновлений, розмір ринкової вартості такого транспортного засобу на момент настання страхового випадку визначається з урахуванням таких пошкоджень.

Ліміт відшкодування за цим договором встановлений у розмірі загальної страхової суми (пункт 10.10 договору страхування).

Пунктом 11.3 договору страхування передбачено, що у разі втрати застрахованого транспортного засобу внаслідок викрадення виплата відшкодування здійснюється у розмірі 30 процентів страхового відшкодування. Після прийняття рішення слідчими органами щодо подальшого руху справи (винесення постанови про закриття справи, про зупинення досудового слідства або складання обвинувального висновку з даної кримінальної справи), проте не більше 6 місяців з дня настання страхового випадку страховик сплачує другу частину страхового відшкодування у розмірі 70 процентів страхового відшкодування. Обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» є укладення між страховиком та страхувальником договору про передачу майнових прав на транспортний засіб.

22 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Талісман Страхування» укладена додаткова угода № 1 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 2291.01.14, відповідно до якої страхова сума збільшена до 650 000,00 грн.

06 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського РУ ГУ МВС України в

м. Києві із заявою про те, що в період часу з 23.10 год. 05 липня 2015 року по 09.50 год. 06 липня 2015 року невідома особа незаконно заволоділа автомобілем марки «BMW X5» темно сірого кольору, 2005 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого з місця події зникла.

04 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Талісман-Страхування» із заявою на виплату страхового відшкодування згідно з договором страхування у зв`язку з викраденням 06 липня 2015 року транспортного засобу марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Талісман Страхування» укладено договір про передачу права власності № 00921.1501, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу право власності на автомобіль «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначений договір набирає чинності з моменту отримання позивачем, як страхувальником страхового відшкодування, на умовах та в розмірах, визначених договором страхування.

05 січня 2016 року ПрАТ «СК «Талісман-Страхування» повідомила ОСОБА_1 про те, що по події від 06 липня 2015 року, в якій викрадено автомобіль «BWM X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за договором страхування від 22 жовтня

2014 року № 291.01.14 страховою компанією прийнято рішення про проведення виплати страхового відшкодування у розмірі 147 754,19 грн.

Відповідно до висновку ФОП ОСОБА_2 , який має кваліфікацію судового експерта, ринкова вартість не розмитненого автомобіля «ВМW Х5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2005, об`єм двигуна 2993 куб. см зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , станом на

06 липня 2016 року (на дату викрадення) складає 180 254,19 грн, в тому числі ПДВ 30 042,37 грн.

Згідно з висновком експерта від 06 грудня 2016 року № 12388/16-54, складеного за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи, ринкова вартість не розмитненого автомобіля «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2993 куб. см, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , станом на 06 липня 2015 року складає 163 640,66 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 158 ЦПК України 2004 року передбачено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої статті 74 ЦПК України 2004 року, судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно із частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Частиною п`ятою статті 74 ЦПК України 2004 року визначено, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

За змістом пункту 1 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушенням права на справедливий суд та вимог статей 74-76, 169 ЦПК України 2004 року.

Суд апеляційної інстанції на зазначені вимоги законодавства уваги не звернув, розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні відомості про його належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи 10 травня 2017 року, оскільки єдина судова повістка, що була направлена позивачу рекомендованим листом за адресою зареєстрованого його місця проживання повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що не може вважатися належним повідомленням позивача про розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Разом з тим, суд апеляційної інстанції розгляд справи не відклав, причини неявки позивача у судове засідання не з`ясував, чим порушив його конституційне право на участь у судовому розгляді та вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19), згідно якого повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування сторони про час і місце розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Аналізуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування рішення апеляційного суду, оскільки касаційна скарга обгрунтована тим, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності позивача, який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, ця обставина підтверджується матеріалами справи, а тому оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обгрунтованість інших доводів касаційної скарги не підлягає перевірці з огляду на встановлене касаційним судом порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 10 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик