П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/42441/18

Номер провадження 22-ц/824/9356/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Соколової В. В., Суханової Є. М.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т.А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Макаренко І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Гарника Олега Андрійовича про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , адвоката Гарника Олега Андрійовича про визнання недійсними Договору про надання правової допомоги № 18/18 від 17 березня 2018 року, укладеного між адвокатом Гарником Олегом Андрійовичем і ОСОБА_4 та Ордеру серії АА № 132443 від 19 березня 2018 року, що виданий на підставі вищевказаного договору про надання правової допомоги. Судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в апеляційному порядку переглядається рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2017 року справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування. Представником ОСОБА_4 є адвокат Гарник О. А., що діє на підставі Договору про надання правової допомоги № 18/18 від 17 березня 2018 року та Ордеру серія АА № 132443від 19 березня 2018 року.

09 лютого 2017 року у межах розгляду вищевказаної цивільної справи було проведено судово-психіатричну експертизу ОСОБА_4 , висновком якої встановлено, що остання страждає на рекурентний депресивний розлад, який впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 2012 року.

З вищенаведеного вбачається, що на момент укладення оспорюваного Договору про надання правової допомоги та видачі оспорюваного Ордеру ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій стосовно вчинення правочинів, що є підставою для визнання їх недійсними.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Гарника Олега Андрійовича про визнання правочину недійсним- відмовлено (а.с. 65-69).

Не погодившись із вищевказаним рішенням, 22 травня 2019 року ОСОБА_5 надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема тим, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції самостійно обрав порядок розгляду справи, а саме спрощене позовне провадження без виклику сторін, відтак у сторін була відсутня можливість впливу на строки розгляду справи. Оскаржуване рішення ухвалене з порушенням строків, визначених ст. 276 ЦПК України. Крім того, суд помилково відніс дану справу до категорії малозначних.

Також, судом першої інстанції допущено грубі порушення процедури розгляду справи, зокрема, не з`ясовано фактичні обставини справи, не перевірено докази надані сторонами та не враховано аргументи, наведені позивачем, натомість в рішенні суду наявне посилання та надано оцінку доказам, які відсутні в матеріалах справи. Відповідно суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача відповідачами.

Судом не взято до уваги факт визнання відповідачами наявності у ОСОБА_4 психічного розладу, який впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, зокрема вільно укладати правочини та можливі наслідки таких правочинів. При цьому, представництво інтересів ОСОБА_4 неповноважним представником є порушенням норм процесуального права та підставою для скасування рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

23 липня 2019 року на адресу суду надійшов відзив адвоката Грапенюк С. С. в інтересах ОСОБА_6 з відповідним підтвердженням його надсилання іншим учасникам справи, з якого зокрема вбачається, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_4 на момент укладання договорів дарування від 31 липня 2013 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки страждала на психічний розлад у вигляді рекурентного депресивного розладу. Разом з тим, вищевказаний висновок не є доказом, що остання перебувала в аналогічному стані на момент укладання Договору про надання правої допомоги від 17 березня 2018 року.

ОСОБА_1 не було обґрунтовано, яким чином фактом укладення оспорюваного договору між ОСОБА_4 та Гарником О. А. були порушені її права.

Суд в межах правил, встановлених цивільним процесуальним законодавством, відніс дану справи до категорії малозначних, а позивачем взагалі не було подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Крім того, після апеляційного перегляду рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року залишено без змін.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Книш Н. І. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Безсмертна М. Т. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач - адвокат Гарник О. А. до суду апеляційної інстанції не з`явився, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням, у зв`язку з чим, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за відсутності останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення представника скаржника та представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2018 року між адвокатом Гарник О. А., що діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ №000104, виданого на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 05 лютого 2018 року, і ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги №18/18 (а.с. 11 -13)

На підставі Договору про надання правової допомоги №18/18 від 17 березня 2018 року ОСОБА_4 було видано Ордер серія АА №132443 від 19 березня 2018 року для представництва її інтересів у Апеляційному суді Київської області (а.с. 14).

У провадженні Апеляційного суду Київської області, а потім у провадженні Київського апеляційного суду, перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання недійсними договорів дарування та визнання права власності на майно.

У межах розгляду вищевказаної цивільної справи було призначено дві судово-психіатричні експертизи.

Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 5 від 09 лютого 2017 року Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології ОСОБА_4 страждає на психічний розлад «Рекурентний депресивний розлад». ОСОБА_4 на момент підписання договорів дарування 31 липня 2013 року житлового будинку та земельної ділянки страждала на психічне захворювання «Рекурентний депресивний розлад. Поточний депресивний епізод з психотичними симптомами». ОСОБА_4 на момент підписання 31 липня 2013 року договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (а.с. 21 - 28).

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року було призначено повторну судово-психіатричну експертизу.

За результатом проведення зазначеної експертизи було складено висновок судово-психіатричного експерта № 681 від 18 жовтня 2018 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, згідно якого ОСОБА_4 станом 31 липня 2013 року страждала психічним розладом у вигляді Рекурентного депресивного розладу, поточний епізод важкий з психотичними симптомами. Рекурентний депресивний розлад, згідно з медичною документацією підекспертної, був діагностований у неї у листопаді 2012 року. ОСОБА_4 за своїм психічним станом на момент укладення договорів дарування від 31 липня 2013 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання правової допомоги може бути розірваний за ініціативою сторін цього договору, однак, позивач не є стороною оспорюваного договору, а тому позбавлена можливості оспорювати дійсність такого договору.

Договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_4 та адвокатом Гарник О. А., не впливає на права та законні інтереси позивача та жодним чином не порушує їх.

Крім того, при проведенні судово-психіатричних експертиз експерту не ставилось питання щодо можливості ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій на момент підписання Договору про надання правової допомоги № 18/18 від 17 березня 2018 року, що унеможливлює встановлення дійсних обставин справи.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст.626 ЦК України).

Положеннями ст. 629 ЦК Українивизначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частинами 1, 3 та 5 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України встановлено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За правилами статті 203 ЦК України Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків, що при проведенні судово-психіатричної експертизи, на яку посилається позивач як на підставу визнання договору про надання правової допомоги від 17 березня 2018 року недійсним, експерту не ставилось питання стосовно можливості ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій на момент підписання вищевказаного договору.

У висновку судово-психіатричного експерта № 5 від 09 лютого 2017 року та висновку судово-психіатричного експерта № 681 від 18 жовтня 2018 року встановлено лише, що ОСОБА_4 на момент укладання договорів дарування від 31 липня 2013 року не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що укладений між ОСОБА_4 та адвокатом Гарник О. А. договір про надання правової допомоги не впливає на права та законні інтереси позивача та жодним чином не порушує її майнові чи немайнові права, а тому остання позбавлена можливості заперечувати дійсність правочину як заінтересована особа відповідно до приписів ст. 215 ЦК України.

Посилання скаржника щодо наявності у ОСОБА_4 психічного розладу, який впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не впливає на обґрунтованість рішення суду першої інстанції. У матеріалах справи відсутнє підтвердження неможливості ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент укладення оспорюваного правочину, остання не визнана недієздатною рішенням суду, а тому колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на неможливість розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, не відповідає дійсним обставинам справи. У частині 4 статті 274 ЦПК України міститься вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження, до якого не може бути віднесена дана цивільна справа.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст складено 08 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Соколова

Є. М. Суханова