КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року м. Київ

Справа №760/2396/2018

Апеляційне провадження №22-ц/824/4893/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Українця В.В. 18 грудня 2018 року в місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В

У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на її користь грошових коштів в розмірі 21000,00 грн, які були перераховані нею на рахунок відповідача, як попередню оплату за скляні банки - 3 літри. Також позивач посилаючись на положення ст.ст. 625,1048,1050 ЦК України, просила про стягнення процентів за користування грошовими коштами в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 8504,03 грн, інфляційні витрати 6816,60 грн та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 1517,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 19 серпня 2015 року вона здійснила попередню оплату за скляні банки - 3 літри в сумі 21000,00 грн, на користь ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням від 19 серпня 2015 року. Товар у строк до 26 серпня 2015 року поставлений не був.

В подальшому позивачем були змінені підстави позову, в яких вона просила суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 21000,00 грн, як безпідставно набуті (а.с.75-76).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як набутих без достатньої правової підстави, оскільки між сторонами існували правовідносини з договору купівлі-продажу. А отже не підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення процентів, інфляційних втрат та трьох процентів річних, які є похідними від первісної вимоги про стягнення сплачених грошових коштів.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, оскільки вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права та не встановив всіх обставин справи. Вказує на те, що суд проігнорував той факт, що кошти були сплачені за товар який не був поставлений, а отже мають бути повернуті.

На підставі викладеного просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 , ним подано апеляційну скаргу, оскільки не погоджується із мотивувальною частиною судового рішення, вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, а також за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує на те, що судом хибно встановлено, що згідно платіжного доручення №Р24А2054750А0045935 від 19 серпня 2015 року платник ОСОБА_3 , здійснила платіж ОСОБА_1 на рахунок отримувача ОСОБА_2 у сумі 21000,00 грн з призначенням платежу - попередня оплата за скляні банки - 3 літри, оскільки у матеріалах справи міститься лише засвідчена печаткою Адвокатського об`єднання «Меркурій» копія платіжного доручення від 19 серпня 2015 року, у графі «Платник» якого вказано « ОСОБА_3 » та не зазначено ніяких інших даних, які б дали змогу ідентифікувати дану особу, зокрема відсутні РНОКПП, місце реєстрації, контактний телефон, тощо. Оригіналу платіжного доручення або іншого документу, який підтверджував би факт оплати зі сторони ОСОБА_1 до матеріалів справи - не додано. Крім того, не надано доказів того, що між громадянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існували будь-які правовідносини, пов`язані зі здійсненням будь-яких оплат на користь третіх осіб. Зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку, про існування між сторонами договірних відносин.

На підставі викладеного просить змінити мотивувальну частину рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року у справі №760/2396/18 шляхом виключення з тексту рішення наступних абзаців:

«Судом встановлено що згідно платіжного доручення№Р24А2054750А0045935 від 19 серпня 2015 року платник ОСОБА_3 , здійснила платіж ОСОБА_1 на рахунок отримувача ОСОБА_2 у сумі 21000,00 грн з призначенням платежу - попередня оплата за скляні банки - 3 літри».

«Відповідачем не спростовано факт отримання коштів у сумі 21000,00 грн на його рахунок».

«За таких обставин, суд вважає, що між сторонами фактично існували інші договірні правовідносини, відмінні від поставки, а саме: правовідносини купівлі-продажу. На виконання договору купівлі-продажу й було здійснено попередню оплату товару як передбачено ст. 693 ЦК України».

«Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму».

«Договір купівлі-продажу, укладений в усній формі, на виконання якого здійснено попередню оплату не визнаний недійсним. Будь-яких вимог щодо визнання такого договору недійсним стороною відповідача не заявлялось та не зазначалось про наявність судових рішення стосовно недійсного цього договору».

«За таких обставин, суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних відносин».

«Судом встановлено, що між сторонами існували договірні відносини з купівлі - продажу. Договір купівлі-продажу, укладений в усній формі, на виконання якого здійснено попередню оплату не визнаний недійсним».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 вказує на те, що вимоги апеляційної скарги, а саме зміна мотивувальної частини рішення не входять до повноважень апеляційного суду, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Скляр М.С. підтримала подану ними апеляційну скаргу, заперечувала проти доводів апеляційної скарги відповідача, просила про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Представник відповідача адвокат Горбань Р.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, підтримав подану ними апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про зміну мотивувальної частини рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Матеріали справи містять копію платіжного дорученням № Р24А2054750А0045935 від 19 серпня 2015 року, за яким платник ОСОБА_3 здійснила попередню оплату за скляні банки - 3 літри, від ОСОБА_1 , на рахунок отримувача ОСОБА_2 у сумі 21000 (двадцять одна тисяча) гривень (а.с. 5).

Листом від 05 квітня 2017 року представник ОСОБА_1 адвокат Гуртова Т.І. звернулась до ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції, пені та процентів нарахованих на підставі ст.ст. 625,1048 ЦК України (а.с.7-10).

В ході розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 заперечував, як наявність договірних зобов`язань з позивачем, так і факт отримання грошових коштів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

В силу ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

В порядку визначеному ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Цивільний процесуальний кодекс України зобов`язує суд повно і всебічно з`ясувати обставини справи та встановити характер правовідносин (ст. 263 ЦПК України), разом з тим цей закон зобов`язує сторін у справі добросовісно здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки (ст. 44 ЦПК України), а суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 367 ЦПК України). Докази згідно з положеннями ст.ст. 12,81,83,89 ЦПК України подаються виключно сторонами у справі і до початку розгляду справи по суті. На суд покладається лише обов`язок оцінки наданих в установленому порядку сторонами доказів, проте суд позбавлений ініціативи щодо збирання доказів та/або спрямування сторін до вчинення певних дій. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності (ст.ст. 11,12 ЦПК України).

З наведених обставин справи не вбачається, що сторони досягли згоди щодо укладення правочину в усній чи письмовій формі, погодження ними умов, що притаманні договору купівлі-продажу, як то визначив суд першої інстанції. В матеріалах справи відсутні дані про здійснення пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною щодо купівлі продажу товару, зокрема, здійснення відповідачем будь-якого волевиявлення на укладення такого правочину. Позивач стверджує про домовленість щодо продажу відповідачем позивачу трьохлітрових банок за ціною 21000,00 грн, проте не вбачається погодження щодо кількості такого товару, строків та місця здійснення його передачі від продавця до покупця, що є істотними умовами договору.

Позовні вимоги ґрунтуються виключно на даних платіжного дорученням №Р24А2054750А0045935 від 19 серпня 2015 року, за яким платник ОСОБА_3 здійснила попередню оплату за скляні банки - 3 літри від ОСОБА_1 на рахунок отримувача ОСОБА_2 у сумі 21000,00 грн. Разом з тим, вказане платіжне доручення не є оригіналом, в ньому відсутні повні дані про рахунок з якого був здійснений платіж та щодо рахунку на якій був здійснений платіж, не завірена воно і банківською установою. Суду не надана інші банківська документація, яка б підтверджувала дану проведену банківську операцію. Також сторонами не визначений статус особи платника ОСОБА_3 у правовідносинах, що є предметом спору, не залучено її до участі у справі.

Отже, всупереч наведеним нормам матеріального та процесуального законодавства, стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності договірних чи інших правовідносин з відповідачем, не є доведеним належними доказами і факт передачі грошових коштів від позивача до відповідача, що унеможливлює застосування положень ст.1212 ЦК України. А тому відсутні підстави як для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, так і для задоволення заявлених нею позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірного встановлення обставин щодо наявності між сторонами договірних правовідносин, і невірного у зв`язку з цим застосування норм матеріального права знайшли своє підтвердження. Проте суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, та відмову їх задоволення, що дає підстави змінити рішення суду в частині правого обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.