ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4162/19 Справа № 214/4965/17 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2019 року, яке постановлено суддею Прасоловим В.М. у м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 16 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 03 квітня 2012 року, о 15 год. 27 хв. 04 сек. по справі № 2 - 3403/11, що розглядав Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу під головування судді Бондар Я.М., в залі суду № 8, в дебатах, відповідач ОСОБА_3 сказав: «Я йому в морду дам» та кинувся до нього, позивача ОСОБА_2 .

Але ОСОБА_3 зупинив його представник, адвокат ОСОБА_6., який схватив ОСОБА_3 за руку.

Позивачі вказують, що суддя зауважень ОСОБА_3 не зробила, не відреагувала на приниження ОСОБА_3 гідності ОСОБА_2 .

На підставі наведеного вище позивачі, уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_4 по 20000 грн., кожному, компенсації моральної шкоди за приниження честі і гідності в судовому засіданні 03 квітня 2012 року Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 2 - 3403/1.

Стягнути з відповідача на їх користь 1738,81 грн. в рахунок повернення судового збору з інфляційними витратами, 3385,46 грн. за відрив від звичайних занять, 110 грн. по квитанціям за виготовлення копій документів для суду та зазначити в рішенні, що інфляційні витрати визначені по 01.06.2018 року.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача на їх користь витрат за відрив від звичайних занять та скасування ухвали судді Попова В.В., якою він відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Прасолова В.М., посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи.

Зауважують на тому, що 03 квітня 2012 року, о 15 год. 27 хв. 04 сек. по справі № 2 - 3403/11, що розглядав Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу під головуванням судді Бондар Я.М. в залі суду № 8, в дебатах, відповідач ОСОБА_3 сказав: «Я йому в морду дам» та кинувся до нього, позивача ОСОБА_2 .

Але ОСОБА_3 зупинив його представник, адвокат ОСОБА_6., який схватив ОСОБА_3 за руку.

Відповідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу його гідності і честі, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист його гідності і честі.

Відповідно до ст. 289 ЦК України, кожен має право на особисту недоторканість.

Статтею 23 ч. 2 п. 2, 4 ЦК України передбачено стягнення моральної шкоди за душевні страждання, які фізична особа витерпіла в зв`язку противоправною поведінкою відносно його самого, члена родини чи близького родича від приниження честі і гідності фізичної особи.

Позивачі вважають, що сказане відповідачем ОСОБА_3 та його ривок до ОСОБА_2 , щоб його вдарити, принизили його, ОСОБА_2 , честь і гідність.

Це було зроблено в публічній державній установі в присутності суду, що свідчить про цинізм і деспотизм характеру ОСОБА_3 .

Зауважують на тому, що ОСОБА_3 7 разів нападав на ОСОБА_2 , причиняв побої та тілесні ушкодження, плював в лице та погрожує його вбити.

Вони, позивачі, від приниження ОСОБА_3 гідності ОСОБА_4 в судовому засіданні перенесли тяжкі душевні страждання, бо намагаються вирішити їхні з ОСОБА_3 взаємовідношення правовими засобами, а він діє проти них, як бандит. Від погроз ОСОБА_3 в судовому засіданні страждали та страждають від розгубленості та безпомічності.

При розгляді справи судом першої інстанції належним чином не вислуховувались мотиви позивачів по справі, головуючий у справі перебивав їх пояснення та безпідставно в рішенні суду першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_2 негативно висловлювався в бік батька відповідача.

Зауважує на тому, що в разі, якщо відповідач вважав образливими слова ОСОБА_2 відносно його батька, він мав право на відповідь та спростування цієї інформації, проте не шляхом вчинення спроби фізичного насилля.

Крім того апелянт посилається на те, що той факт, що ОСОБА_3 намагався кинутись на ОСОБА_2 в судовому засіданні 03 квітня 2012 року підтверджується диском звукозапису, якому судом першої інстанції не було надано належної оцінки.

Суд не застосував до ОСОБА_3 статтю 91 ЦПК України. Поведінка ОСОБА_3 викликала в них тахікардію, почуття тривоги, страху, сором. Намір ОСОБА_3 вдарити ОСОБА_2 підірвав його моральний престиж в очах суду та наніс шкоду гідності.

В поясненнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, відповідача ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, в 2011 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування вказаних позовних вимог позивачі посилалися на те, що на їх думку, ОСОБА_3 потравив картоплю, захопив землю, розповсюджував відомості про те, що батько ОСОБА_2 був поліцаєм.

Вказаний позов розглядався Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу.

Рішенням Саксаганського районного суду від 03 квітня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди було відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення моральної шкоди, позивачі посилалися на те, що в судовому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, яке відбулось 03 квітня 2012 року, під час дебатів, відповідач ОСОБА_3 образив позивача ОСОБА_2 сказавши: « Я йому в морду дам» та кинувся на позивача ОСОБА_2 , при цьому суддя попросила ОСОБА_2 утримуватися від образ, що, на думку позивачів, є приниженням гідності ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку абозапобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, на відміну від перевірки істинності фактів, і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав для його задоволення, оскільки фраза «Я йому в морду дам», яку ОСОБА_3 висказав по відношенню до ОСОБА_2 не являється ні критикою, ні оцінкою вчинків, не вираженням власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, отже не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Фраза, висловлена ОСОБА_3 , яка була адресована позивачу ОСОБА_2 в судовому засіданні 03.04.2012 року, є результатом обурення ОСОБА_3 на негативні висловлювання ОСОБА_2 на адресу батька ОСОБА_3 , а тому не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, згідно визначеного статтею 277 ЦК України порядку.

Слід зауважити, що той факт, що відповідач ОСОБА_3 намагався кинутись до позивача ОСОБА_2 та його зупинив представник відповідача - ОСОБА_6 , також не є підставою для судового захисту в розумінні ст. 277 ЦК України, оскільки такі дії не є висловлюваннями, що ображали та принижували честь та гідність позивача ОСОБА_2 .

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог повивачів про стягнення з відповідача на їх користь 1738,81 грн. в рахунок повернення судового збору з інфляційними витратами, 3385,46 грн. за відрив від звичайних занять, 110 грн. по квитанціям за виготовлення копій документів для суду та зазначити в рішенні, що інфляційні витрати визначені по 01.06.2018 року, оскільки вказані позовні вимоги є похідними від вимоги про захист честі та гідності, в задоволені яких правомірно відмовлено судом першої інстанції.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що сказане відповідачем ОСОБА_3 та його ривок до ОСОБА_2 щоб його вдарити принизили його, ОСОБА_2 , честь і гідність, при цьому це було зроблено в публічній державній установі в присутності суду, що свідчить про цинізм і деспотизм характеру ОСОБА_3 , оскільки, на думку колегії суддів, така поведінка відповідача ОСОБА_3 є захисною реакцією на дії та висловлювання самого позивача ОСОБА_2 .

Як встановлено в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції шляхом прослуховування звукозапису виступу в судових дебатах 03.04.2012 року ОСОБА_3 , перед його виступом ОСОБА_2 заявив, що ОСОБА_3 не проходив військову службу, його дід та батько не служили, стверджував, що батько відповідача в полон не попадав, а здався, що на цей випадок є Кримінальний Кодекс, згадав сталінські часи.

Після виступу ОСОБА_2 , виступаючи у судових дебатах ОСОБА_3 , звертаючись до суду, заявив з приводу образ батька, що терпіти не збирається і що, якщо ОСОБА_2 ще раз скаже з приводу його батька, він підніметься та вдарить ОСОБА_2 , вживши при цьому слово «морда».

При цьому твердження позивача ОСОБА_2 про те, що головуючим суддею не було зроблено зауваження на адресу відповідача ОСОБА_3 з метою захисту його, позивача ОСОБА_2 , інтересів, є безпідставними, оскільки головуючий суддя по справі зробив зауваження сторонам по справі, як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_3 , щодо їх неналежної поведінки в судових дебатах, а ОСОБА_2 було зроблено зауваження щодо неприпустимості образ батька ОСОБА_3 .

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 7 разів нападав на ОСОБА_2 , причиняв побої та тілесні ушкодження, плював в лице та погрожує його вбити, оскільки вказані обставини не є предметом даного спору та стосовно них не заявлено позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачі, від приниження ОСОБА_3 гідності ОСОБА_4 в судовому засіданні 03.04.2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та спростування недостовірної інформації, пережили тяжкі душевні страждання, бо намагаються вирішити їхні з ОСОБА_3 взаємовідношення правовими засобами, а він діє проти них, як бандит, та від погроз ОСОБА_3 в судовому засіданні страждали та страждають від розгубленості та безпомічності, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог, оскільки відсутні підстави вважати, що сказані в судовому засіданні ОСОБА_3 слова не є поширенням недостовірної інформації про особу та членів його сім`ї, не являється ні критикою, ні оцінкою вчинків, не вираженням власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, чи отриманих результатів.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи судом першої інстанції належним чином не вислуховувались мотиви позивачів по справі, головуючий у справі перебивав їх пояснення та безпідставно в рішенні суду першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_2 негативно висловлювався в бік батька відповідача, оскільки, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам а факт негативного висловлювання ОСОБА_2 в бік батька відповідача зафіксовано звукозаписом судового засідання.

Не приймаються до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що в разі, якщо відповідач вважав образливими слова ОСОБА_2 відносно його батька, він мав право на відповідь та спростування цієї інформації, проте, не шляхом вчинення спроби фізичного насилля, оскільки висловлювання ОСОБА_2 стосовно батька відповідача не є предметом даного спору, а спроба відповідачем вчинення фізичного насилля не підтверджена належними та допустимими доказами, в розмінні ст.ст.12,81 ЦПК України., при цьому посилання в апеляційній скарзі на той факт, що ОСОБА_3 намагався кинутись на ОСОБА_2 в судовому засіданні 03 квітня 2012 року, що підтверджується диском звукозапису, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки звукозапис не може бути доказом такої фізичної дії відповідача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи позивача ОСОБА_2 про те, що суддя не міг розглядати справу оскільки в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_2 про відвід судді Прасолова В.М. та ухвала про відмову у задоволенні заяви про відвід, оскільки, відповідно до ч.3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Колегією суддів встановлено, що заява про відвід була передана іншому судді та за наслідками її розгляду, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2018 року, в задоволенні заяви про відвід відмовлено.

Крім того, слід зауважити, що відсутність заяви про відвід в матеріалах справи, при тому, що ОСОБА_2 пояснив в засіданні колегії суддів підстави для відводу, які розглянуті суддею Поповим В.В. та за результатами розгляду була прийнята ухвала про відмову в задоволенні заяви про відвід, не є підставою вважати, що суддя Прасолов В.М. не мав права надалі розглядати справу.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: