КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 361/5608/17
Головуючий у суді І інстанції - Петришин Н.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9074/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданої адвокатом Куксюком Андрієм Леонтійовичем, на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та упущеної вигоди,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та упущеної вигоди, який мотивував тим, що в 21 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди автомобіля до 21 вересня 2016 та складено акт прийому-передачі автомобіля та передано автомобіль у користування. Станом на 07 квітня 2017 авто не було повернуто власнику та було розкомплектованим та пошкодженим.

В подальшому, у судовому засіданні 08 травня 2019 року представник позивача - адвокат Негребецька Ю.Е. заявила клопотання про застосування до відповідача заходу процесуального примусу за невиконання ухвали про забезпечення позову від 04 вересня 2018 року та зміни одного заходу забезпечення позову іншим.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Негребецької Ю.Е. про заміну одного заходу забезпечення позову іншим залишено без задоволення та задоволено клопотання в частині вжиття заходів процесуального примусу - вирішено стягнути із відповідача ОСОБА_1 у дохід державного бюджету штраф у розмірі 5 763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 , в особі свого адвоката Куксюка А.Л., подав апеляційну скаргу 16 травня 2019 року, відповідно до якої вважає, що ухвала є протиправною та суперечить нормам чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 не є виконавцем ухвали від 04 вересня 2018 про забезпечення позову та не є особою, якій було обмежено вчиняти певні дії. Апелянт вважає, що штраф за невиконання ухвали про забезпечення позову може бути покладено на сторону у справі, якщо вона була виконавцем певної дії, в даному випадку жодних процесуальних обов`язків на відповідача суд не покладав.

Враховуючи зазначене, апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною і такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права.

На розгляд справи в апеляційну інстанцію сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, тому апеляційний суд з врахуванням положення ч.2 ст. 372 ЦПК України вважає за можливе розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що у вересні 2017 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення упущеної вигоди.

04 вересня 2018 року Броварський міськрайонний суд Київської області в судовому засіданні за участю учасників справи - позивача та відповідача, їх представників, розглянув заяву позивача у справі ОСОБА_2 про забезпечення позову . Ухвалою суду накладено арешт в межах суми позовних вимог на автомобіль марки «IVECO EUROCARGO 150E27» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить відповідачу - ОСОБА_1 . Вказане судове рішенні проголошувалося в присутності учасників справи в тому числі і відповідача у справі ОСОБА_1 .

В подальшому суд встановив, що відповідач у справі ОСОБА_1 , будучи обізнаним про існування судового рішення про забезпечення позову шляхом накладення арешту автомобіль марки «IVECO EUROCARGO 150E27» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який за ним зареєстрований вчинив дії спрямовані на перешкоджання судочинству, та направленні на невиконання ухвали суду про накладення арешту, а саме 08 вересня 2018 року відчужив зазначений автомобіль, уклавши відповідний договір купівлі-продажу, що підтверджується відповіддю регіонального сервісного центру МВС України в Київській області № 31/104379 від 26 вересня 2018 року.

У травні 2019 року представник позивача у справі ОСОБА_2 - адвокат Негребецька Ю.Е. подала клопотання про вжиття щодо відповідача у справі заходів процесуального припису за невиконання ухвали суду про накладення арешту.

Задовольняючи вказане клопотання, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що відповідач у справі, будучи обізнаним про постановлення ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту автомобіль марки «IVECO EUROCARGO 150E27» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який за ним зареєстрований, вчинив дії спрямовані на перешкоджання судочинству, та направленні на невиконання ухвали суду про накладення арешту у зв`язку з чим застосування заходи процесуального впливу передбаченого ст. 144, 148 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Види заходів процесуального примусу визначені частиною першою статті 144 ЦПК України, а саме: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосереднього, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що відповідач у справі ОСОБА_1 у справі, будучи обізнаним про постановлення ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту автомобіль марки «IVECO EUROCARGO 150E27» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який за ним зареєстрований вчинив дії спрямовані на перешкоджання судочинству, та направленні на невиконання ухвали суду про накладення арешту, а саме відчужив вказаний автомобіль 08 вересня 2019 року, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та правомірного висновку про застосування заходів процесуального примусу.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, а доводи викладені в апеляційній скарзі зазначених висновків не спростовують.

Доводи апелянта проте, що він не є виконавцем даної ухвали, оскільки відповідно до норм ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» це є компетенцією державних виконавців, а також відноситься до повноважень відповідних працівників регіональних сервісних центрів МВС України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 № Про затвердження Порядку державної реєстрації ( перереєстрації) , зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів мотоциклів усіх типів, марок і моделей , причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» колегією суддів не приймається, оскільки відповідач як учасник справи, у відповідності до норм ч.2 ст. 43 ЦПК України зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим вона підлягає залишенню без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції як така, що постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 148, 367, 374, 375, 381-383, ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану Куксюком Андрієм Леонтійовичем залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв