Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 759/4399/17-ц

провадження № 61-34382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Дружба», голова правління Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Дружба» ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 червня 2017 року

у складі судді Сенька М. Ф. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 05 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В.,

Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Дружба» (далі - КБЕІГ «Дружба»), голови правління КБЕІГ «Дружба» ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право власності належать гаражні бокси № 129 та 302, які розташовані на території Гаражно-будівельного кооперативу «Дружба» (далі - ГБК «Дружба»).

ОСОБА_3 надала довіреність ОСОБА_5 на право користуватись належним їй гаражем.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконують рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2010 року про зобов`язання ГБК «Дружба» усунути ОСОБА_1 , ОСОБА_3 перешкоди у користуванні гаражними боксами шляхом надання права вільного доступу на територію ГБК, вільного доступу до гаражів з правом користуватись ними, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати голову правління КБЕІГ «Дружба» ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні гаражами № 129 та 302; видати власникам гаражів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 пропуск до кооперативу для вільного доступу до гаражів.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 червня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 червня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки права позивача вільно володіти, користуватись, розпоряджатись належним майном не порушуються, а відтак підстави для застосування до спірних правовідносин вимог статей 391, 396 ЦК України відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не задовольнили клопотання позивача про витребування цивільної справи

№ 759/11931/16-ц, а також не надали відповідні докази з них, а саме журнали реєстрації гаражів.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 759/4399/17-ц (провадження № 61-34382св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право власності належать гаражні бокси № 129 та 302, які розташовані на території ГБК «Дружба».

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня

2010 року у справі № 2-442-1/10 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до ГБК «Дружба» про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні гаражним боксом АДРЕСА_2.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні гаражним боксом АДРЕСА_1 .

Усунуто ОСОБА_6 перешкоди у користуванні гаражними боксами

№ 128 та АДРЕСА_3

У задоволенні позову ГБК «Дружба» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа - Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання недійсними свідоцтв про праве власності на гаражні бокси, договорів дарування гаражних боксів, визнання права власності на майно, відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08 червня

2012 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про заміну способу виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2010 року задоволено.

Зобов`язано ГБК «Дружба» в особі його правління та членів ГБК «Дружба» усунути позивачам перешкоди у користуванні гаражними боксами шляхом надання їм права вільного доступу на територію ГБК «Дружба», з правом користування ними.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в місті Києві (далі - ВДВС Святошинського РУЮ в місті Києві) від 17 жовтня 2012 року виконавче провадження закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 червня

2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва

від 10 липня 2013 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_8 на постанову державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ в місті Києві про закінчення виконавчого провадження від 17 жовтня 2012 року відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що права позивача вільно володіти, користуватись, розпоряджатись належним майном не порушуються.

Відповідно до частин першої, третьої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 60 ЦПК України

(у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також суди встановили, що відповідно до відповіді Святошинського управління поліції Головного управління національної поліції в місті Києві (далі - Святошинське УП ГУНП в місті Києва) від 27 грудня 2016 року не вбачається, що органами поліції були встановлені факти вчинення перешкод, позивачу було роз`яснено лише право на звернення до суду в цивільному судочинстві.

Інший лист Святошинського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - Святошинське РУ ГУ МВС України) від 12 липня 2010 року не стосується періоду після ухвалення попереднього рішення, яке вже було виконано.

Також, заява ОСОБА_1 від 04 січня 2017 року, яка надіслана на адресу правління кооперативу з проханням видати пропуски, також не доводить факт вчинення відповідачами перешкод, оскільки листом

від 26 січня 2017 року позивача та членів його родини запрошено до адміністративного приміщення кооперативу для отримання пропусків.

Факт отримання вказаного листа позивач не заперечував, проте ані він, ані члени його родини за пропусками не звернулись.

Апеляційний суд встановив, що у судовому засіданні позивач також відмовився отримати пропуски та пояснив, що він бажає, щоб такий пропуск йому та членам його родини видавався тільки через судового виконавця.

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги, що суди попередніх інстанцій не задовольнили клопотання позивача про витребування цивільної справи № 759/11931/16-ц, а також не надали відповідні докази з них, колегія суддів не бере до уваги з огляду на наступне.

Обов`язок доказування законом покладено на сторони, тому саме позивач зобов`язаний був надавати суду докази у строки та порядку, передбаченому ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій), у тому числі і забезпечувати явку свідків до суду, надавати документи тощо.

Крім того, до апеляційного суду було заявлено одне клопотання про витребування іншої цивільної справи, проте докази в іншій справі, які подавались позивачем, останній мав можливість надати і в дану справу, отримавши їх копії. Даних про те, що у позивача існували труднощі для отримання копій документів з іншої цивільної справи апеляційному суду надано не було.

Відповідно до частин першої, другої статті 335 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, встановлення нових обставин, витребування та дослідження доказів тощо не входить до повноважень суду касаційної інстанції, передбачених ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого

2010 року).

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 червня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк