Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 461/223/17

провадження № 61-32727св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Галицького районного суду м. Львова у складі судді Лялюка Є. Д.

від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

від 22 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) про стягнення заборгованості за договором вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 05 червня 2013 року між нею та

ПАТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір вкладу «Депозитний», відповідно до умов якого банк відкрив їй рахунок, на який зараховано вклад строком на 13 місяців до 05 липня 2014 року, під 6,5% річних. У зв`язку із невиконанням банком умов договору, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року з

ПАТ «Державний ощадний банк України» на її користь була стягнута заборгованість за вкладом у розмірі 22 500 євро, відсотками - 540 євро та

3% річних у розмірі 85,07 євро, яке виконано лише 23 грудня 2016 року Вказувала, що вказаним судовим рішенням з банку стягнуто проценти станом на 05 травня 2014 року, тоді як строк дії договору встановлено 05 липня

2014 року, а тому вона має право на стягнення процентів за користування вкладом за період з 06 травня по 05 липня 2016 року у розмірі 244,42 євро, а також на 3% річних від суми вкладу за період з 06 травня 2014 року по

21 грудня 2016 року у розмірі 1 771,19 євро, а всього 2 021,61 євро.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 відсотки за договором вкладу у розмірі 2 021,61 євро. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невчасним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору вкладу у нього перед позивачем виникла заборгованість за процентами, яка підлягає стягненню у повному обсязі.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного судуЛьвівської області від 22 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилено,

а рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводів особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково поклали на банк відповідальність за невиконання умов договору у вигляді стягнення 3% річних, оскільки не з`ясували наявність вини банку у невиплаті коштів за договором вкладу. Вказував, правовідносини виникли у зв`язку із виконанням судового рішення, а тому до них не можуть застосовуватися положення статті 625 ЦК України. Крім того, у судах попередніх інстанцій банк просив зупинити провадження у справі до розгляду справи за його позовом до ОСОБА_1 про визнання договору банківського вкладу нікчемним, однак суди таке клопотання не розглянули.

У березні 2018 року банк надіслав додаткові пояснення із доданою до них постановою Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року, якою залишено в силі рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року, яким визнано нікчемним укладений між сторонами догові банківського вкладу.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У серпні 2017 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 461/223/17 (провадження № 61-32727св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

04 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір банківського вкладу, за яким позивач зобов`язалася внести на вкладний (депозитний рахунок) 22 500 євро строком на 13 місяців, а банк зобов`язався повернути депозит 5 липня 2014 року з виплатою 6,5 % річних.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення з банку заборгованості за договором вкладу у розмірі 23 125, 11 євро. Задоволено зустрічний позов банку про визнання укладеного між сторонами договору від 05 червня 2013 року нікчемним.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2016 року, скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з банку заборгованості за договором вкладу у зазначеному вище розмірі та відмову у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання нікчемним договору.

Ці судові рішення скасовані постановою Верховного Суду України

від 29 листопада 2017 року та залишено в силі рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути проценти за два місяці до закінчення строку дії договору вкладу (з 06 травня по 06 липня 2014 року), які не охоплені рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року, у розмірі 244,42 євро, а також 1 771,19 євро - 3% річних за невчасне виконання цього рішення за період з 06 травня 2014 року до 21 грудня 2016 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною першою статті 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу у розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Судом установлено, що постановою Верховного Суду України

від 29 листопада 2017 року залишено в силі рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року, яким задоволено позов

ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання нікчемним укладеного між сторонами договору вкладу від 05 червня 2013 року.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Оскільки підписаний між сторонами договір банківського вкладу є нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю, то висновок судів про наявність правових підстав для стягнення процентів за договором у розмірі 244,42 євро та

3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 1 771,19 євро є помилковими.

При цьому за наявності відомостей про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2016 року, якими відмовлено у задоволенні позову банку про визнання нікчемним договору вкладу

від 05 червня 2013 року, суди передчасно розглянули справу, яка переглядається, та задовольнили вимоги ОСОБА_1 Це призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості та підлягають скасуванню відповідно до вимог статті 412 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу від 05 червня 2013 рокувідмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович