Справа № 588/446/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2019 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_9, з участю секретаря судових засідань Ноздріної В.О., з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, який уточнивши мотивувала тим, що 26 листопада 2018 року у Тростянецькому районному суді Сумської області під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до неї про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди свідок ОСОБА_2 поширив щодо неї недостовірну інформацію, чим порушив її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Свідок ОСОБА_2 під присягою звинуватив позивача у тому, що ніби вона зводила наклеп на ОСОБА_3 . Поширення відповідачем недостовірної інформації в суді «…клеветала в горсовете на ОСОБА_3 ..» мало негативний характер. Поширена інформація не є оціночним судженням, адже була спростована Тростянецьким районним судом, який не визнав її винною.

Поширенням указаної інформації, дії ОСОБА_2 , необтяженого моральними принципами, його готовність свідчити проти позивача, коли він навіть не обізнаний із сутністю справи, призвело до її великих душевних страждань, погіршення здоров`я. Вона втратила можливість заробити, їй боляче, соромно, побоюється, що ОСОБА_2 і надалі може давати неправдиві свідчення проти неї або членів її сім`ї.

Посилаючись на те, що неправдиву інформацію відповідач поширив у суді як свідок, за що передбачена кримінальним законом відповідальність, зазначена інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики та порушує її немайнові права, немайнові інтереси; поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до неї, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи - приниження її гідності; відповідач створив негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючи, порушивши її честь, позивач просить:

- визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 в усному свідченні від 26.11.2018 року в Тростянецькому районному суді Сумської області по справі №588/1311/2018 відповідача ОСОБА_2 , а саме слова: «… ти клєвєтала в горсовете … на ОСОБА_3»;

- зобов`язати ОСОБА_2 вибачитися за свідчення по справі №588/1311/18, а саме слова: «… ти клєвєтала в горсовете … на ОСОБА_3 ». Крім позивача, вибачення вибачення бажає, щоб відбулося при людях, які це чули: судді ОСОБА_9, ОСОБА_3;

- стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять) грн.;

- стягнути на її користь з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2689,40 грн.

Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримала повністю за викладених у ньому підстав, просила задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, при цьому пояснив, що його слова були власним оціночним судженням. У суді він свідчив про інформацію, яку прочитав у листах та зі спілкування із ОСОБА_5 . Він не образив позивача. Це була його особиста думка.

Суд, заслухавши позицію сторін, пояснення свідків, дослідивши усі докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню із огляду на наступне.

У межах уточненого позивачем позову, судом установлено, що 26 лютого 2019 року Тростянецьким районним судом Сумської області було ухвалено рішення у цивільній справі №588/1311/18 провадження №2/588/21/19, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач указувала, що під час розгляду вищеуказаної цивільної справи у судовому засіданні 26 листопада 2018 року, під час допиту свідка ОСОБА_2 , останній надав суду неправдиві свідченні, а саме поширив недостовірну інформацію про те, що позивач «…клеветала в горсовете на ОСОБА_3 ..» Поширенням указаної інформації відповідач порушив немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію, унаслідок чого вона зазнала моральних страждань.

За посиланням позивача доказом її тривало стресу може слугувати копія медичного документа про те, що 13.02.2019 вона зверталася до лікаря та встановлення їй діагнозу - гіпертонічна хвороба ІІ ступнею, а також свідчення свідка ОСОБА_6 .

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що у листопаді 2018 року вона вимірювала тиск ОСОБА_1 , яка говорила що їй погано, дала останній пігулку, води та порадила звернутися до лікаря. Потім, коли вона вела дитину до школи, бачила, як ОСОБА_1 стало погано та наполягла, щоб остання звернулася до лікарні.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердили факт суперечок та непорозуміння із ОСОБА_1 , які виникли у них із позивачем щодо утримання їх родиною домашніх тварин за місцем проживання. З приводу заяв, що писала позивач та конфлікту вони мали розмову із ОСОБА_2 , але про те що ОСОБА_1 «клеветала…» вони не говорили.

Як передбачено ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 68 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, і права на недоторканність ділової репутації належить позивачеві. Зокрема, до спеціальних способів захисту відносяться і спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1"Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п.18 Постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до п.19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа,особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Таким чином, розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Суд ретельно дослідив суть озвученого відповідачем під час свідчень 26.11.2018 на 32 хвилині 26 секунд у судовому засіданні, встановив вислів наступного змісту: "Отак треба поводитись із сусідами, а не клєвєтать, брехнею заводиться..." Вказаний вислів відповідача стосувався критичного ставлення ОСОБА_2 до дій ОСОБА_1 , яка на думку відповідача, неправильно поводиться із сусідами ОСОБА_8 , складаючи на них письмові заяви до міської ради, за місцем роботи ОСОБА_3 , поліції. Зміст таких заяв ОСОБА_1 відповідач сприймав як неправдивий. Саме у такому контексті прозвучали слова ОСОБА_2 "клєвєтать". Свідок ОСОБА_2 висловлював своє суб`єктивне ставлення до конфліктної ситуації, яка відбувалася на той час між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Суд не знаходить достатніх підстав вважати такий вислів фактом, що має бути доведеним, вислів не є фактичним твердженням, а є оціночним, критичним судженням відповідача щодо дій особи позивача. Отже, ця інформація не може вважатися такою, що принижують гідність, честь чи ділову репутацію позивача, оскільки оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Будь-яких безперечних доказів того, що стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився через дії відповідача не встановлено. Записами у амбулаторнй картці підтверджено наявність у позивача певних хвороб, однак доказів причинного зв`язку між діями відповідача та станом здоров`я позивача не встановлено.

Оскільки порушення прав позивача судом встановлено не було, а отже, підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог.

Таким чином заявлений позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,247,259,264,265,354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складене 06.08.2019.

Суддя О.С.Линник