КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року

справа 760/28211/17

провадження № 22-ц/824/3564/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

треті особи - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, Дроздівська сільська рада Білоцерківського району Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року у складі судді Шереметьєвої Л.А. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, Дроздівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, Дроздівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, Дроздівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини, доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінено розмір аліментів, стягнутих рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини з усіх видів заробітку/доходу на 1500,00 грн. щомісячно.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав скасувати та в цій частині ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивач чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з їх спільною дитиною. Відповідач звертався до Служби у справах дітей із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку систематичних побачень. Також відповідачем було подану позовну заяву до суду про зобов`язання не чинити перешкоди йому у спілкуванні з дитиною. Позивач психологічно впливає на їх спільну з відповідачем дитину, встановлює її місце проживання, навчання, не враховуючи думку відповідача. Крім того, позивачем не доведено, що відповідачем не надається матеріальна допомога їх спільній дитині, оскільки аліменти, визначені судовим рішенням, відповідачем сплачуються.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позову є такими, що обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Рішення суду оскаржено апеляційною скаргою в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав, а тому рішення суду підлягає перегляду апеляційним судом саме в цій частині у відповідності до ст. 367 ЦПК України.

Судом встановлено, що з 08 червня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дитина ОСОБА_4 (а.с.6).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.7).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму (а.с.8).

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської обл. від 12 грудня 2013 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалася на те, що відповідач проживає окремо та з часу припинення спільного проживання з дитиною, жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дочки, не цікавиться її життям, не відвідує її вдома та в дошкільних закладах, не сплачує аліменти на утримання дитини.

У суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що вона уклала шлюб з іншим чоловіком. Їх спільна з відповідачем донька вважає її чоловіка своїм батьком. Також вказала, що її чоловік бажає удочерити її доньку.

Відповідно до характеристики дошкільного навчального закладу «Ясочка» від 16 січня 2018 року, до дитячого садка ОСОБА_4 приводить за забирає мама. Мама відвідує батьківські збори, свята, цікавиться життям та зайняттями своєї дитини в дошкільному закладі.

З моменту вступу дитини до дитячого закладу і до теперішнього часу тато до дитячого садка не приходив, життям ОСОБА_4 у дитсадку не цікавився (а.с.23).

Згідно з висновком психологічного обстеження №074 від 17 квітня 2018 року, наданого Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), дитина має міцну емоційну прив`язаність до мами, поряд з нею відчуває впевненість та спокій, визначені спільні інтереси з братиком, у неї присутнє бажання бути корисною для брата та матері.

Першим визначає вітчима поряд з матір`ю дитина , який виконує батьківську роль, піклується і підтримує дівчинку.

До відповідача прив`язаність у дівчинки не сформована через його тривалу відсутність в житті ОСОБА_4 (а.с.51-52).

З довідки, виданої 12 квітня 2018 року ФОП ОСОБА_5 , вбачається, що дитина займається в танцювальній студії «Maximum» за напрямком «сучасна хореографія».

До студії приходить разом з мамою та братиком. З іншими особами хореографи студії не знайомі (а.с.54).

Відповідно до рішення Опікунської ради виконавчого комітету Дроздівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 13 червня 2018 року №5 ОСОБА_2 ніколи не звертався до опікунської ради при Дроздівській сільській раді, щодо проживання своєї дочки ОСОБА_4 , 2011 року народження, і не цікавився життям дочки на території ради з квітня 2013 року, яка фактично проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації (а.с.59).

Висновком №1 від 22 серпня 2018 року Дроздівська сільська рада Білоцерківського району Київської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_4 (а.с.70).

Відповідач пояснив, що він виявляє бажання спілкуватися з спільною з позивачем донькою, зустрічатися з нею, брати участь у її вихованні, цікавитися її життям. Проте, позивач не надає можливості для частіших їх зустрічей з дитиною та перешкоджає у їх спілкуванні.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не цікавився життям їх спільної з позивачем дитини, не відвідував її, не допомагав їй матеріально. Відповідач не займається фізичним та духовним розвитком дитини. Не відвідує доньку вдома та в дитячому садочку. Вихованням дитини займається позивач разом зі своїм чоловіком.

Відповідач ухиляється від сплати аліментів, не виконує свого обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Голосіївського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 09.04.2019 року (а.с.215-216).

Лише після звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, ОСОБА_2 подав зустрічну позову заяву про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом визначення способів участі у вихованні дитини та зміну способу та розміру аліментів, у прийнятті якої ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року відмовлено (а.с.61).

Також ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку систематичних побачень з дитиною та зміну способу стягнення та розміру аліментів.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.04.2019 року по справі №760/20989/18-ц у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

При цьому, після звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав ще у 2013 році відношення відповідача до дитини не змінилося, він не виявив бажання спілкуватися з донькою, займатися нею, її утриманням та вихованням.

Таким чином, позивачем доведено свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, ставлення останнього до дитини, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про позбавлення відповідача батьківських прав.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді