ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7892/19 Справа № 204/6078/16 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Деркач Н.М., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою та з урахуванням уточнень просив встановити факт, що він є рідним онуком ОСОБА_2 , а останній є його рідним дідом; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м.; сараї - літ. Б, літ. В, в; гараж - літ. Д; вбиральня - літ. Г; сараї -літ. Ж, Е; альтанка - літ. З.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 є рідним онуком ОСОБА_2 , а останній є його рідним дідом. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим 28.02.2011 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1479 від 28.02.2011 року (а.с.121).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів позивача, серед іншого, складається з домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується його свідоцтвом про народження.

Позивач, у встановлений законом строк, звернувся до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі заяви позивача Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , була заведена відповідна спадкова справа за № 407/2011, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.115-122).

Проте, зі слів позивача, державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовлено йому видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки ним не надані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спірне домоволодіння.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із передчасності позовних вимог, оскільки з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вбачається, що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим виник би цивільно-правовий спір, що підлягав би розглядові у позовному провадженні.

В частині встановлення факт, рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, відповідно до ст. 1216 України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що нотаріус відмовив йому листом від 06.06.2013 у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння, лист додано до позовної заяви.

Проте, зазначений лист правильно не прийнято судом першої інстанції до уваги.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику в справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику в справах про спадкування визначено, що особа, яка звертається до суду з позовом щодо відмови у вчиненні нотаріусом тієї чи іншої дії, повинна надати до позовної заяви постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У п.1 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 йдеться про обов`язковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Матеріали справи не містять вмотивованої постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач під час розгляду справи не скористався наданими йому правами, не обґрунтував позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, оскільки згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги є передчасними.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: