Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/890/19

Провадження № 2/126/635/2019

"12" червня 2019 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, тому числі - цілий житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

При житті ОСОБА_3 розпорядилася своїм майном на випадок своєї смерті, заповівши позивачці усе своє майно згідно заповіту від 13.05.1991 року посвідченого посадовою особою Крушинівської сільської ради Бершадського району.

Являючись єдиним спадкоємцем за заповітом померлої ОСОБА_3 спадкове майно, що її належало, ОСОБА_1 прийняла у встановленому законом порядку і частину спадщини оформила належним чином.

Маючи намір належним чином оформити інше спадкове майно,а саме житловий будинок, позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, але, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, який ОСОБА_3 набула, але не оформила належним чином.

Дана позовна заява надійшла до суду 19.04.2019 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, цього ж дня її було передано для розгляду судді Хмель Р.В. 22.04.2019 року ухвалою відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено на 12.06.2019 року підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті, надала суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Відповідач також до початку розгляду справи по суті, надіслав поштою письмові заяву, про розгляд справи без його участі та позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З поданих позивачем матеріалів вбачається, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 в с. Крушинівка Бершадського району Вінницької області ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 81 рік померла - ОСОБА_3 .

За життя остання вчинила розпорядження - заповіт від 13.05.1991 року, посвідчений секретарем виконкому Маньківської сільської Ради депутатів Бершадського району Вінницької області, яким усе своє майно, на випадок своєї смерті заповіла дочці - ОСОБА_1 .

З довідки Маньківської сільської ради №474 від 09.04.2019 року вбачається, що спадкоємцями першої черги на майно померлої за законом є її діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та спадкоємцем за заповітом є дочка - ОСОБА_1 .

Остання прийняла спадщину належним чином та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, а саме - земельну частку (пай), що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2000 року.

Постановою нотаріуса від 22.01.2019 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документу.

Згідно виписки із погосподарської книги №1 особовий рахунок № НОМЕР_2 (довідка Маньківської сільської ради №1032 від 28.08.2018 року) вбачається, що вказаний вище будинок входив до групи колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до складу колгоспного двору входила лише ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аналіз вищевказаних доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності вказує на те, що будучи єдиним спадкоємцем на майно померлої ОСОБА_3 за заповітом, ОСОБА_1 прийняла спадщину належним чином та частково оформила свої права, однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу позбавлена можливості оформити свої права на житловий будинок, який фактично належав померлій.

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК,положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР.

Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс ОСОБА_7 .

Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За приписами ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Спадкоємець, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається таким, що прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач спадкоємцем за заповітом на майно померлої, спадщину прийняла належним чином та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, однак, претендуючи на житловий будинок, який входить до складу спадщини, позивач оформити свої спадкові права на вищевказане спадкове майно позбавлена можливості оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 101 ЦК Української РСР, в редакції від 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме :

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Враховуючи, що згідно довідки, виданої Маньківською сільською радою Бершадського району Вінницької області №1032 від 28.08.2018 року, станом на 15.04.1991 року до складу колгоспного двору ( АДРЕСА_1 ) входила лише ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, вона є власником вказаного будинку, однак, на даний час правовстановлюючий документ відсутній, оскільки остання не отримувала за життя правовстановлюючі документи та не зареєструвала своє право власності у відповідних органах, що унеможливлює реалізацію позивачкою свого права на оформлення спадкового майна, як спадкоємця за заповітом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на спадкове майно про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем за заповітом, право власності на цілий житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 70,7 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., що позначається літерою «А» з відповідними господарськими будівлями та спорудами: ганок - літера «а», літня кухня - літера «Б», сарай - літера «В», погріб - літера «Впід», сарай - літера "Г", сарай - літера «Д», колодязь - літера «К», огорожа-1,2, який належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Р. В. Хмель