КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/8724/16-ц

11 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

25 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26 лютого 2007 року між ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики на суму 95 000,00 грн., на строк до 25 липня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , спадкоємцями після смерті яких є їх діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що зобов`язання за договором позики не виконані, просив суд стягнути з відповідачів борг за договором позики в сумі 95 000,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 надіслав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, а обставини, які суд вважав встановленими, є недоведеними. Звертав увагу на те, що за правилами ст. 110 ЦПК України, висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами у справі. Оскільки договір позики посвідчений нотаріально, тому вважав, що повноваження осіб, що вчиняли правочин, їх дієздатність та справжність підписів було засвідчено нотаріусом. Посилався також на те, що ст. 203 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Таких доказів матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні його позову про стягнення зі спадкоємців боржників коштів за договором позики.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Владінов Іван Аврамович посилається на те, що в разі незгоди з висновком експерта, позивач мав звернутися до суду з клопотанням про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, проте таким правом не скористався. Крім того, перевіркою нотаріального бланку договору позики встановлена невідповідність даних реєстру, змісту договору позики, наданого позивачем.

У судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Представник ОСОБА_3 адвокат Владінов Іван Аврамович в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З наявного в матеріалах справи договору позики від 26 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 2530 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позичили у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 95 000,00 грн. (а.с.8, т. 1)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. (а.с.33, т.1)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . (а.с.32, том 1)

02 жовтня 2002 року ОСОБА_4 склав заповіт за яким все його майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також на все те, на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_3 . Даний заповіт посвідчено 02.10.2002 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В. та зареєстровано в реєстрі за №3511. (а.с.85 т.2)

20 серпня 2004 року ОСОБА_5 склала заповіт за яким все її майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також на все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_3 . Заповіт посвідчено 20.08.2004 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В. та зареєстровано в реєстрі за №3048. (а.с.86 т.2)

З матеріалів спадкової справи №06/14, відкритої після смерті ОСОБА_4 вбачається, що 13.01.2014 року ОСОБА_5 подала до приватного нотаріуса Ватутінського міського нотаріального округу Побіянської Н.Б. заяву в якій зазначила, що відмовляється від прийняття спадщини, в тому числі від обов`язкової частки після померлого чоловіка ОСОБА_4 . (а.с.46 т.1)

24.06.2014 року заяву про прийняття спадщини за законом було подано ОСОБА_2 . (а.с.65 т.1)

З листа Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва від 26.11.2014 року слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку в управлінні з 28.09.2012 року та отримує пенсію за вислугою років як працівник освіти. (а.с.73 т.1)

28.07.2014 року з заявою про прийняття спадщини, яка складається з 11/24 часток в праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , звернулася ОСОБА_3 . (а.с.82 т.1)

28 липня 2014 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 11/24 часток в праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею - 66,8 кв.м., розташований на земельній ділянці, що перебуває в приватній власності, на якій розташований будинок зазначений в плані літерою «А-1», знаходиться також: гараж « Б », сарай «В», погріб «Г», погріб «Д». (а.с.90 т.1)

18.10.2014 року ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом, яка складається з: 5/6 часток в праві власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , площею - 0,1000 га та 5/6 часток в праві власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , площею - 0,0040 га. (а.с.93 т.1)

18 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 5/6 часток в праві власності на земельну ділянку, площею 0,0040 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.108 т.1)

Також 18 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 5/6 часток в праві власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.111 т.1)

06.12.2014 року ОСОБА_3 було подано заяву про прийняття спадщини за заповітом, яка складається з 1/6 часток в праві власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , площею - 0,1000 га та з 1/6 часток в праві власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , площею - 0,0040 га, а також з 11/120 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.116 т.1)

05 грудня 2014 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 1/6 часток в праві власності на земельну ділянку, площею 0,0040 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.125 т.1)

05 грудня 2014 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. видано ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 1/6 часток в праві власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.122 т.1)

Також 05 грудня 2014 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Побіянською Н.Б. видано ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 11/120 часток в праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею - 66,8 кв.м., що розташований на земельній ділянці, яка перебуває в приватній власності, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_3 , і складається в цілому з будинку «А-1», гараж « Б », сарай «В», погріб «Г», погріб «Д». (а.с.119 т.1)

З матеріалів спадкової справи №55/14, відкритої після смерті ОСОБА_2 вбачається, що 16.06.2014 року заяву про прийняття спадщини було подано ОСОБА_3 . (а.с.130 т.1)

24.06.2014 року ОСОБА_2 було подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . (а.с.138 т.1)

Отже матеріалами спадкових справ підтверджується, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися діти спадкодавців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та останньою були отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 . (а.с.45-166 т.2)

Звертаючись до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, ОСОБА_1 посилався на те, що зобов`язання за договором позики позичальники за життя не виконали, тому просив суд стягнути борг за договором позики в сумі 95 000,00 грн. з їх спадкоємців - відповідачів по справі.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру судових експертиз Міністерства внутрішніх справ України № 8-4/1576 від 23 листопада 2018 року підписи від імені ОСОБА_4 та від імені ОСОБА_5 в договорі позики від 26.02.2007 року виконані не ОСОБА_4 і не ОСОБА_5 , а іншими особами. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-почеркознавчої (посмертної) експертизи, договір позики ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підписаний, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за цим договором позики.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.

За умовами договору позики від 26 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрованим в реєстрі за № 2530, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позичили грошові кошти у ОСОБА_1 в сумі 95 000 грн. та зобов`язалися повернути їх до 25 липня 2014 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру судових експертиз Міністерства внутрішніх справ України № 8-4/1576 від 23 листопада 2018 року за результатами проведення судово-почеркознавчої (посмертної) експертизи, підпис від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис» в договорі позики від 26 лютого 2007 року, який укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 2530, виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_5 в графі «Підпис» в договорі позики від 26 лютого 2007 року, який укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 2530 виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою (а.с. 160-166, том 2).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Судом надано мотивовану оцінку зазначено висновку, та зазначено, що висновки експерта містять докладний опис процесу проведених досліджень та їх результатів, в ньому зазначені застосовані методи (методики) дослідження, посилання на ілюстрації. На кожне з поставлених судом питань надано відповідь по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до частин 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про те, що договір позики від 26 лютого 2007 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підписувався, а тому є неукладеним.

Положеннями статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно вимог ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобо`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

З урахуванням того, що договір позики від 26 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є неукладеним, то, у їх спадкоємців - відповідачів у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відсутні, визначені ст. ст. 1218, 1281 ЦК України обов`язки задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування висновку судово-почеркознавчої (посмертної) експертизи № 8-4/1576 від 23 листопада 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір позики посвідчений нотаріально, й повноваження осіб, що вчиняли правочин, їх дієздатність та справжність підписів, було засвідчено нотаріусом, самі по собі, не змінюють зазначеного вище висновку суду про не спростування висновку судово-почеркознавчої (посмертної) експертизи № 8-4/1576 від 23 листопада 2018 року.

При цьому, колегією суддів враховується, що висновок судово-почеркознавчої (посмертної) експертизи № 8-4/1576 від 23 листопада 2018 року про підписання договору позики від 26.02.2007 року не ОСОБА_4 та не ОСОБА_5 , а іншими особами, викладений в категоричній формі.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаним вище висновком експерта, не скористався в повному обсязі своїми процесуальними правами та не заявляв клопотання про проведення повторної експертизи з відповідним мотивуванням підстав незгоди.

Також позивачем, на підтвердження позовних вимог, факту підписання договору позики саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та отримання ними грошових коштів не надано доказів, які б підтверджували, зокрема, часткове визнання ними зобов`язань за договором позики, часткове повернення боргу, листування з приводу договірних зобов`язань, витрату позичених коштів на придбання певного майна, тощо.

З відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Федоришина Олега Петровича від 17 грудня 2016 року вбачається, що договір позики від 26 лютого 2007 року між позичальниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та позикодавцем ОСОБА_1 ним не посвідчувався.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за договором позики, який підписано не ОСОБА_4 та не ОСОБА_5 , а іншими особами, за обставин не спростування позивачем даного факту, що свідчить про те, що вказаний договір є неукладеним.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий: Судді: