ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» грудня 2019 року

м. Харків

справа № 646/9089/18-ц

провадження № 22ц/818/5577/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року в складі судді Єжова В.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що вони з ОСОБА_3 з 27 листопада 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказала, що з січня 2018 року ОСОБА_3 фактично з нею та дітьми не проживав.

23 жовтня 2018 року забрав свої речі і залишив сім`ю, переїхавши до співмешканки.

19 листопада 2018 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Зазначила, що їхні спільні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач ніколи не надавав сім`ї своє щомісячне грошове забезпечення, а віддавав заробітну плату своїм батькам. Протягом 2018 року ніякої допомоги дітям також не надавав.

Вказала, що ОСОБА_3 здоровий та працевлаштований, а саме займає посаду начальника Східного відділення комплектування іміджево-видавничого центру Національної гвардії України, тобто отримує заробітну плату як військовослужбовець, а також має у приватній власності частку квартири, автомобіль, гараж, земельні ділянки, має можливість постійно їздити на відпочинок.

Зазначила, що ОСОБА_3 має можливість сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), індексації, усіх нарахувань, матеріальної допомоги та виплат військовослужбовцям, які постійно підвищуються, на утримання неповнолітньої дочки.

Просила, з урахуванням уточнень, стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), нарахувань, індексації, матеріальної допомоги, інших виплат військовослужбовцям щомісячно, починаючи з 01 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

02 травня 2019 року разом з уточненою позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву, в якій просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки на місяць на двох дітей: на неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, з 01 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнути з відповідача аліменти з усіх видів грошового забезпечення у розмірі 1/3 частки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а також надала до цієї заяви свій розрахунок (а. с. 64-65).

Однак, у поданих того ж дня уточненнях до позовної заяви таких вимог не міститься (а. с. 63).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття; рішення в частині стягнення аліментів в межах суми виплати за один місяць звернуто до негайного виконання; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.; у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за період з 01 січня 2018 року по 19 грудня 2018 року - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити, та покласти на неї судові витрати. ОСОБА_1 просила рішення суду - змінити в частині розміру аліментів, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 грудня 2018 року.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 вважав, що суд не звернув увагу на те, що їхня з позивачкою дочка з 04 вересня 2019 року проживає з ним за власним бажанням та повністю знаходиться на його утриманні; що щодо позивачки відкрито кримінальне провадження за фактом спричинення нею дочці легких тілесних ушкоджень; що за весь час проживання дитини з ним позивачка не надавала допомоги на її утримання; що він увесь час протягом припинення спільного проживання з позивачкою допомагав дочці та проводив з нею вільний час; що на його утриманні також перебувають батьки похилого віку.

ОСОБА_1 вважала, що з відповідача підлягають стягненню аліменти саме у розмірі 1/3 частини його доходів, а не ј, як вирішив суд, оскільки дитина перебуває на диспансерному обліку у офтальмолога, ортопеда, кардіоревматолога, невролога, що потребує додаткових витрат на лікування, придбання лікарських препаратів, обстеження, взуття тощо; що при визначенні розміру аліментів судом не враховано матеріальний стан відповідача, який отримує грошове забезпечення у розмірі понад 20 000,00 грн щомісяця, перебуваючи на повному матеріальному забезпеченні Національної гвардії України, має у власності рухоме та нерухоме майно, відпочиває за кордоном; що факт перебування на утриманні відповідача його батьків не доведено; що посилання суду на норми закону щодо визначення розміру аліментів на підставі судового наказу в контексті її позову є безпідставними; що справу розглянуто з порушенням строків; що суд став на бік відповідача, надавши йому можливість найняти адвоката для відстоювання своїх інтересів, які суперечать інтересам дитини; що за весь час розгляду справи відповідач не надавав матеріальної допомоги дочці, що свідчить про його дійсне ставлення до дитини та батьківських обов`язків.

Відзивів на апеляційні скарги від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі ј частини усіх його доходів, який є достатнім для забезпечення потреб дитини. При цьому, суд виходив з того, що місцем проживання дитини є місце проживання її матері, оскільки її місце проживання з батьком не визначено.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 27 листопада 1999 року по 21 серпня 2019 року перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 3, 4).

Малолітня ОСОБА_5 зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 14 грудня 2018 року (а. с. 5).

Позивач ОСОБА_1 є приватним нотаріусом, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру нотаріусів (а.с. 131).

ОСОБА_3 є військовослужбовцем, працює на посаді начальника Східного відділення комплектування відділу комплектування Іміджево-видавничого центру Національної гвардії України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 04 серпня по 06 вересня 2016 року та з 04 січня по 06 лютого 2017 року.

З відомостей про розмір щомісячного грошового забезпечення, наданої начальником Іміджево-видавничого центру Національної гвардії України, вбачається, що ОСОБА_3 у грудні 2018 року нараховано 17 645,08 грн, у січні 2019 року - 18 701,65 грн, у лютому 2019 року - 18 843,81 грн. (а. с. 24).

Як вбачається з податкової декларації ОСОБА_3 за 2018 рік, його дохід складався з виплат військовослужбовцям у розмірі 249 779,00 грн, державної та соціальної матеріальної допомоги - 1000,00 грн з Управління праці та соціальних питань Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та 1265,00 грн з Іміджево-видавничого центру НГУ. Крім того, згідно даних декларації у власності ОСОБА_3 перебувають земельні ділянки у с. Борова, м. Вовчанську та автомобілі Hyndai Tucson, 2008 року випуску, та НОМЕР_1 , 2012 року випуску (а. с. 55-59, 76).

ОСОБА_3 брав участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про що Харківською квартирно-експлуатаційною частиною району видано свідоцтво про право власності на житло від 10 серпня 1998 року № 1659, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20 грудня 2018 року №1051232 (а. с. 75).

Також, у декларації ОСОБА_3 за 2018 рік відображено доходи ОСОБА_1 як його дружини у розмірі 1735,00 грн від зайняття незалежною професійною діяльністю та вказано, що у її власності перебуває квартира загальною площею 56,9 кв. м та Ѕ частина квартири загальною площею 65,0 кв. м (а. с. 55-59).

З виписок із медичної картки ОСОБА_3 вбачається, що з 27 березня 2017 року по 07 квітня 2017 року, з 28 листопада 2017 року по 13 грудня 2017 року, з 03 грудня 2018 року по 22 грудня 2018 року він перебував на стаціонарі госпіталю «ТМО МВС України по Харківській області» з діагнозом вертеброгенна правостороння люмбоішіалгія з помірними м`язово-тонічними проявами, остеохондроз поперекового відділу хребта, грижа міжхребтового диску L5-S1 з больовим синдромом, гіпертонічна хвороба 1 стадія, 2 ступінь, ризик помірний, виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, неактивна фаза, рубцева деформація цибулини 12 палої кишки, хронічний калькульозний холіцистит поза загостренням (а. с. 41-43).

Батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є пенсіонерами за віком. ОСОБА_3 фактично мешкав з ними з 21 лютого 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з протоколу №13 засідання районної комісії з питань надання державних соціальних допомог та пільг (а. с. 36, 37, 41, 52).

Мати відповідача - ОСОБА_7 , 1949 року народження, має діагноз дисцикулярна енцефалопатія 2 ст. змішаного ґенезу з лікворно-гіпертензійним, вестибуло-атактичним, астенічним синдромами, полісегментарний остеохондроз хребта, синдром Паркінсона, ригідно-тремтлива форма (по Хен-Яру 2 ст.), деформуючий коксартроз правого тазостегнового суглоба, що підтверджується виписками з її медичної картки (а. с. 45-51).

Батько відповідача - ОСОБА_5 , 1948 року народження, має діагноз спондилогенна цервікальна мієлопатія (С3-С5) з лівобічним геміпарезом з акцентом в руці, абсолютний стеноз хребетного каналу в сегментах С4-С5, С5-С6, С7-С8, шийна мієлопатія з тетрасиндромом з акцентом в лівій руці, стан після операції: ламінектомія С3-С6, передній інструментальний спондилодез С3-С6, що підтверджується виписками з його медичної картки №4758, №9.8730 (а. с. 83, 105). У травні 2019 року йому проведено МРТ вартістю 1200,00 грн., здано аналіз крові вартістю 147,00 грн, у червні 2019 року йому проведено операцію, після чого він потребував придбання ліків, на підтвердження чого відповідачем надано копії платіжних документів (а. с. 106-108, 110, 111-116).

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки у розмірі ј частини його доходів, однак в останніх судових засіданнях 12 та 16 вересня 2019 року його представник проти позову заперечувала, у зв`язку з тим, що з вересня 2019 року малолітня ОСОБА_5 фактично мешкає з батьком.

Матеріали справи свідчать про те, що 04 вересня 2019 року Основ`янським ВП ГУНП в Харківській області зареєстровано в журналі єдиного обліку за №17984 заяву ОСОБА_3 про вчинення насильства в сім`ї щодо його дочки ОСОБА_5 , що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №192827 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне провадження (а. с. 100).

З пояснень ОСОБА_3 від 04 вересня 2019 року, наданих начальнику Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області, вбачається, що близько 19-00 год. йому зателефонувала дочка ОСОБА_5 та повідомила, що у неї виник конфлікт з матір`ю ОСОБА_1 , яка її б`є та називає нецензурними словами. Прибувши до місця проживання дитини він виявив, що у неї синець на правій руці та подряпина від ключів. Зі слів дитини конфлікт виник через те, що її баба прийшла до них додому та почала ображати батька, а вона просила її не казати образливих слів на його адресу. Вказав, що дочка добровільно поїхала з ним, оскільки боїться залишатися з матір`ю (а. с. 101).

З приводу зазначених подій 04 вересня 2019 року уповноваженою особою Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_3 (а. с. 102).

Нанесення ОСОБА_5 04 вересня 2019 року ушкоджень у вигляді садна нижньої третини правого передпліччя та двох синців на променевій поверхні правого передпліччя у нижній третині та згинальній поверхні у середній третині підтверджується також консультативним висновком спеціаліста від 04 вересня 2019 року та висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи №1259-2019 від 05 вересня 2019 року (а. с. 104).

11 вересня 2019 року на підставі матеріалів ЖЕО №18467 відкрито кримінальне провадження №0002275 за частиною 1 статті 125 КК України за фактом нанесення тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_5 .

З відповідей Начальника Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області від 11 вересня 2019 року вбачається, що в ході роботи над запитом адвоката ОСОБА_9 встановлено, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час мешкає разом з батьком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 134-135).

Спеціалістами Служби у справах дітей по Московському району м. Харкова складено акт обстеження умов місця проживання дитини ОСОБА_5 від 13 вересня 2019 року, яким встановлено, що вона мешкає разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний акт направлено начальнику Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області (а. с. 161-162).

З відповіді Харківської гімназії №12 Харківської міської ради Харківської області від 20 вересня 2019 року №01-66/346, в якій у 4-В класі навчається ОСОБА_5 вбачається, що батько дитини ОСОБА_3 у 2018-2019 навчальному році не відвідував батьківські збори, однак періодично цікавився успішністю дочки у вигляді індивідуальних зустрічей з класним керівником. З 06 вересня 2019 року ОСОБА_3 почав приводити ОСОБА_5 з гімназії та забирати її після навчання. З початку 2019-2020 навчального року батько відповідально ставиться до виховання дочки, підтримує її охайний зовнішній вигляд, відвідує батьківські збори, прислухається до рекомендацій вчителя та виконує їх, цікавиться успіхами дочки та контролює її навчання (а. с. 163).

У провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова також перебуває справа № 646/9090/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, а також стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина за той час, коли він був неповнолітнім, а саме з 01 січня 2018 року по 28 листопада 2018 року (а. с. 35, 84).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року становить 2027,00 гривень, з 1 липня - 2118,00 гривень, з 1 грудня - 2218,00 гривень; тобто мінімальний гарантований розмір аліментів з 1 січня 2019 року не може становити менше 1013,50 гривень, з 1 липня - 1059,00 гривень, з 1 грудня - 1109,00 гривень.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі ј частини усіх його доходів, який з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Разом з тим, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час до подачі позову, оскільки позивачем всупереч вимогам частини 2 статті 191 СК України не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням ОСОБА_3 від їх сплати.

Доводи ОСОБА_1 щодо визначення розміру аліментів без врахування матеріального стану та можливості ОСОБА_3 сплачувати аліменти в більшому розмірі є безпідставними, оскільки судове рішення про стягнення аліментів у вищевказаній частині від заробітку відповідача ухвалено з урахуванням розміру його доходів, наявності у нього майна на праві власності, стану здоров`я його та дитини, і відсутності у нього інших утриманців.

Посилання ОСОБА_1 на те, що розмір аліментів має становити саме 1/3 частину доходів відповідача, оскільки дитина перебуває на диспансерному обліку у офтальмолога, ортопеда, кардіоревматолога, невролога, що потребує додаткових витрат на лікування, придбання препаратів, обстеження, взуття тощо, судовою колегією не приймаються.

Дійсно, з відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня №24» Харківської міської ради №111 від 18 лютого 2019 року вбачається, що малолітня ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку у лікарів-фахівців: офтальмолога, ортопеда, кардіоревматолога, невролога з діагнозом: гіпеметропія слабого ступеня правого ока, складний гіперметропічний астигматизм, амбліопія високого ступеня лівого ока, плоско-вальгусна деформація стоп, нестабільність шийного відділу хребта, вторинна кардіопатія, доброякісна внутрішньочерепна гіпертензія; в січні 2019 року дитина планово оглянута лікарями-спеціалістами, проведено амбулаторно противорецидивне лікування, і на час видачі довідки її стан задовільний (а. с. 23).

Матеріали справи свідчать про те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції вимоги щодо стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_1 не заявлялось, тому ця вимога не може бути розглянута і в суді апеляційної інстанції.

Проте, у разі виникнення необхідності у додаткових витратах на дитину, що викликані її хворобою, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідними вимогами на підставі статті 185 СК України.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що суд став на бік відповідача, надавши йому можливість найняти адвоката для відстоювання своїх інтересів, які суперечать інтересам дитини, є безпідставними, оскільки сторона має право користуватися правовою допомогою, у реалізації якого суд повинен їй сприяти.

Доводи ОСОБА_1 щодо порушення строків розгляду справи судом першої інстанції до уваги не приймаються, оскільки саме лише порушення встановлених процесуальним законом строків розгляду справи не може бути обов`язковою підставою для скасування ухваленого судового рішення в апеляційному порядку за відсутності інших обставин, передбачених статтею 376 ЦПК України. Крім того, аліменти за рішенням суду стягуються з дня подачі позову, тобто після ухвалення рішення позивач має право на отримання аліментів за весь час розгляду справи судом.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що за весь час розгляду справи відповідач не надавав матеріальної допомоги дочці, що свідчить про його дійсне ставлення до дитини та батьківських обов`язків, судова колегія також не бере до уваги, оскільки зазначені обставини не входять до предмету доказування у справі.

Посилання суду на норми закону щодо визначення розміру аліментів на підставі судового наказу, на яке звертає увагу ОСОБА_1 , не вплинули на правильність вирішення справи по суті.

До доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відсутності підстав для стягнення з нього аліментів, оскільки дочка з 04 вересня 2019 року за власним бажанням проживає разом з ним та повністю знаходиться на його утриманні, адже мати її б`є, ображає і погрожує, судова колегія ставиться критично.

Згідно частини 1 статті 160, частини 1 статті 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Матеріали справи свідчать про те, що малолітня ОСОБА_5 зареєстрована з матір`ю, її місце проживання разом з батьком не визначено рішенням суду чи органом опіки та піклування, режим побачень дитини з одним з батьків також не встановлювався.

З відповіді відділу поліції та акту обстеження умов проживання дитини, складеного органом опіки та піклування, не вбачається, що дитина проживає з батьком постійно, а не лише у той час, коли проводилась перевірка. Лист навчального закладу, де навчається дитина, на який посилається ОСОБА_3 , не підтверджує її місце проживання та перебування її на утриманні батька, а лише свідчить про належне виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо контролю за навчанням дочки.

Крім того, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження щодо нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень відкрито за фактом, на підставі матеріалів ЖЕО №18467, що надійшли 11 вересня 2019 року, тобто у той час, коли дитина вже нібито мешкала з батьком. ОСОБА_3 посилався на те, що дочка мешкає з ним з 04 вересня 2019 року, коли їй було спричинено тілесні ушкодження, проте його заяву про вчинення насильства в сім`ї щодо його дочки ОСОБА_5 від 04 вересня 2019 року зареєстровано у журналі єдиного обліку за №17984, а не за №18467. Тобто, з наданих доказів не вбачається, що дочка сторін проживає разом з відповідачем за місцем його реєстрації з 04 вересня 2019 року (а. с. 100, 136).

При цьому, ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом щодо визначення місця проживання дочки, припинення стягнення аліментів з нього та стягнення їх з ОСОБА_1 на його користь.

Твердження ОСОБА_3 щодо того, що на його утриманні також перебувають батьки похилого віку, є безпідставними, оскільки матеріали справи містять відомості лише щодо стану їх здоров`я, проте доказів того, що відповідач матеріально утримує своїх батьків, суду не надано.

Крім того, зазначені відповідачем обставини щодо його стану здоров`я та стану здоров`я його батьків не звільняють його від обов`язку утримання власної дитини, адже сплата аліментів є для нього не правом, а обов`язком щодо дитини, яка внаслідок свого віку не може самостійно себе утримувати, однак потребує такого утримання для забезпечення своєї життєдіяльності.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 стосуються інших вимог які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому не можуть бути розглянуті в суді апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, та апеляційні скарги залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.