ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7155/19 Справа № 210/6411/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/6441/14-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», на теперішній час Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на теперішній час Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 травня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Саксаганського відділення №8366 у м. Кривому Розі (надалі - ПАТ «Ощадбанк»), на теперішній час Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (надалі - АТ «Ощадбанк»), треті особи: Дзержинська районна у місті рада м. Кривого Рогу в особі відділу опіки та піклування, ОСОБА_6 , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Л.В., про визнання недійсним іпотечного договору.

Позов мотивовано тим, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Саксаганського відділення №8366 у м. Кривому Розі, та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №КРФ-138/08, відповідно до якого банк надав останньому кредит в розмірі 175000,00 грн., який ОСОБА_6 зобов`язався повернути в строк до 25.11.2018 року, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом. Однак, ОСОБА_6 свої зобов`язання по кредитному договору не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість.

27.11.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Саксаганського відділення 8366 у м. Кривому Розі, та Коваленко (на теперішній час ОСОБА_1 , з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, був укладений іпотечний договір, за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , та належить їй на праві приватної власності. Однак, іпотечний договір не був погоджений у встановленому порядку з Органом опіки та піклування Дзержинською районною у місті Раді м. Кривого Рогу, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. У квартирі, яка є предметом застави за іпотечним договором, на час укладання іпотечного договору проживав та продовжує проживати її неповнолітній син, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зараз у вище зазначеній квартирі також зареєстрована та проживає її неповнолітня донька, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з неповерненням грошових коштів ОСОБА_6 , за цим кредитним договором настала підстава позбавлення її неповнолітнього сина, єдиного місця проживання - квартири, що є предметом застави за іпотечним договором.

Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на те, що іпотечний договір, предметом застави за яким є квартира, право користування якою мають її малолітні діти, син ОСОБА_8 та донька ОСОБА_9 , був укладений сторонами всупереч вимогам чинного законодавства, без відповідного на це дозволу Органу опіки та піклування Дзержинської районної у місті Ради м. Кривого Рогу, позивачка просила суд визнати недійсним іпотечний договір від 07.11.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганського відділення №8366 у м. Кривому Розі та посвідчений ПН КМНО Лігутою Л.В. з моменту його вчинення та повернути його в первинний стан, а саме, зобов`язати ПН КМНО Лігуту Л.В. вилучити з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис щодо немайнових прав на кв. АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним Іпотечний договір від 07 листопада 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Саксаганського відділення №8366 у м. Кривому Розі та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В. (зареєстрований в реєстрі за №5771) з моменту його вчинення та повернуто його в первинний стан, а саме, зобов`язано приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігуту Л.В. вилучити з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис щодо немайнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , яка була надана в іпотеку за Іпотечним договором від 07 листопада 2008 року, укладеного 07 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і вилучити з Державного реєстру іпотек запис щодо немайнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , яка була надана в іпотеку за Іпотечним договором від 07 листопада 2008 року, укладеного 07 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».

В апеляційній скарзі ПАТ «Ощадбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неврахування того, що при укладенні іпотечного договору позивачка надавала довідку, згідно якої у квартирі малолітні діти не проживають, та підтвердила цей факт особистим підписом у договорі іпотеки. При цьому, відповідач просить врахувати численні правові висновки Верховного Суду України в аналогічних справах, згідно яких сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу Органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Також, відповідач зауважує, що якщо дитина дійсно проживала у квартирі на момент укладення договору, то в діях його матері - позивачки у справі - вбачаються шахрайські дії, оскільки саме вона надавала документи, які підтверджували факт відсутності у малолітніх дітей права на користування предметом іпотеки.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «Ощадбанк», в особі Філії Дніпровське обласне управління АТ «Ощадбанк», адвоката Глазунову А.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Морозова Є.Є., представника третьої особи Металургійної районної у місті ради м.Кривого Рогу - Козачук Л.В. які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.11.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Саксаганського відділення №8366 у м. Кривий Ріг, на теперішній час АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №КРФ-138/08, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 175000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 23,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 25.11.2018 року (т.1 а.с. 8-10).

27.11.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Саксаганського відділення №8366 у м. Кривий Ріг, на теперішній час АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 (на теперішній час ОСОБА_1 ) зобов`язалась нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_6 , які виникають з умов кредитного договору №КРФ-138/08 від 27.11.2008 року (т.1 а.с. 11-13).

Предметом іпотеки за цим Договором є квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 7).

Згідно довідки КЖП №9 від 22.09.2008 року №1646, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_1 та її колишній чоловік ОСОБА_17 (т.1 а.с. 32).

Відповідно до довідки директора ОСББ «Муравейник-2» №146 від 25.11.2014 року, ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , також у цій квартирі зареєстровані й її неповнолітні діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1 а.с. 117).

Згідно довідки №35 від 08.06.2011 року, виданої головою ОСББ «Муравейник-2», у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , неповнолітній ОСОБА_8 зареєстрований з 10.11.2004 року (т.1 а.с. 14).

Згідно Акту від 03.08.2015 року, посвідченого головою ОСББ «Муравейник -2», ОСОБА_1 з сином ОСОБА_8 , з народження дитини й по час складення акту проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 119).

В паспорті громадянина України ОСОБА_1 , виданого Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 09.08.2004 року, на сторінці 7 «особливі відмітки», записаний син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 43 - зворот).

Прізвище ОСОБА_1 було змінено на « ОСОБА_1 », згідно Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом РАЦС Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 23 грудня 2017 року, (т.2 а.с. 7).

Пред`являючи позовні вимоги про визнання договору іпотеки від 27 листопада 2008 року недійсним, позивачка послалася на норми Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», зазначивши, що на час укладення цього Договору у квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований та проживав малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та при укладенні спірного договору був відсутній відповідний дозвіл Органу опіки та піклування.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки, суд першої інстанції вважав вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону; неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»); діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем (ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»).

На підставі наведеного суд дійшов висновку про те, що спірний договір іпотеки укладено із порушенням вимог ч. 6 ст. 203 ЦК України, оскільки не враховано права та інтереси малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, суд дійшов висновку, що оспорюваний правочин також порушує права й іншої малолітньої дитини позивачки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка теж проживає у квартирі та втратить право на користування житлом, у випадку вирішення питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» або статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (стаття 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору, з`ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15, від 27 січня 2016 року № 6-1055цс15 та від 06 квітня 2016 року № 6-589цс16 та від 09 листопада 2016 року у справі № 6-930цс16.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Судом встановлено, що у пункті 5.2. Іпотечного договору від 27.11.2008 року іпотекодавець (позивачка ОСОБА_1 ) стверджує, що квартира АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю, так як набута до реєстрації шлюбу. Внаслідок іпотечного договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі й неповнолітніх та непрацездатних дітей або інших осіб, яких іпотекодавець зобов`язана утримувати, у цій квартирі не зареєстровані та не користуються нею, як цією житловою площею, малолітні або неповнолітні діти. Сторони стверджують, що зміст цього Договору їм зрозумілий, питань, які залишились би нез`ясованими чи незрозумілими для них немає, а також стверджують, що цей Договір містить весь обсяг домовленостей між ними щодо предмету цього Договору, скасовує та робить недійсними всі зобов`язання і пропозиції, що існували до укладення цього Договору, а також не носить характер фіктивного та удаваного правочину, а також стверджують, що вони усвідомлюють значення своїх дій та не помиляються щодо обставин правочину, ні одна із сторін навмисно не ввела другу сторону в оману щодо обставин правочину. Цей правочин є виявленням їхньої справжньої волі, цей правочин не вчинений під впливом тяжких для іпотекодавця обставин та на вкрай невигідних умовах, а також відповідає дійсним намірам (т. 1 а.с. 12 - зворот).

Аналогічну за змістом заяву Коваленко (на теперішній час ОСОБА_1 надала приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Лігуті Л.В. перед укладення Іпотечного договору від 27.11.2008 року (т. 1 а.с. 31)

Згідно довідки КЖП №9 від 22.09.2008 року №1646, надана позивачкою нотаріусу при укладенні іпотечного договору, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_1 та її колишній чоловік ОСОБА_17 (т.1 а.с. 32).

Однак, відповідно до довідки директора ОСББ «Муравейник-2» №146 від 25.11.2014 року (т.1 а.с. 117), довідки ОСББ «Муравейник-2» №35 від 08.06.2011 року, виданої головою ОСББ «Муравейник-2» (т.1 а.с. 14) та Акту від 03.08.2015 року, посвідченого головою ОСББ «Муравейник -2» (т.1 а.с. 119), у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з народження та по теперішній час зареєстрований та проживає малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, при укладенні оспорюваного договору, ОСОБА_1 надано нотаріусу неправдиві відомості щодо осіб, зареєстрованих та проживаючих у квартирі АДРЕСА_1 на момент укладення оспорюваного договору, та приховано той факт, що право користування цією квартирою має малолітня дитина, тому попереднього дозволу на вчинення цього правочину органом опіки та піклування надано не було.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки в інтересах малолітнього ОСОБА_8 , як на підставу недійсності правочину, посилалася на відсутніть дозволу органу опіки та піклування на укладення такого правочину, разом з тим, нею не доведено, що внаслідок укладення спірного правочину порушені будь-які права дитини.

Так, малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не мав і не має права власності на спірну квартиру, він набув право користування житлом, - зазначеною квартирою, як член сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користування житлом.

Висновки ж суду першої інстанції щодо порушення оспорюваним іпотечним договором від 27.11.2008 року прав й іншої малолітньої дитини позивачки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є взагалі недоречними та такими, що не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки ОСОБА_9 народилася через кілька років після укладення оспорюваного договору та на момент його укладення жодні її права щодо користування предметом іпотеки (спірною квартирою) не могли бути порушені.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на теперішній час Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на теперішній час Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», треті особи: Дзержинська районна у місті рада м. Кривого Рогу в особі відділу опіки та піклування, ОСОБА_6 , приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Лариса В`ячеславівна, про визнання недійсним іпотечного договору - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: