Справа № 302/1068/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Міжгірського районного суду від 04 жовтня 2018 року (у складі судді Кривки В.П.) за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк Ірина Василівна, про припинення договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у серпні 2018 р.

Просив визнати припиненим договір іпотеки №010/03-3/093-М від 09 квітня 2008 р., укладений між позивачем і відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Корбутяк І.В., у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 09 квітня 2008 р. між сторонами було укладено кредитний договір № 010/03-3/093-М. На забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки №010/03-3/093-М.

Рішенням Міжгірського районного суду від 17 січня 2018 р. у справі №302/336/16-ц ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Банк) було відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у зв`язку з її відсутністю. Указане рішення набрало законної сили 24 квітня 2018 р. після його перегляду судом апеляційної інстанції.

Відсутність кредитної заборгованості, про яку вказано в рішенні Міжгірського районного суду від 17 січня 2018 р. свідчить про те, що позивач повністю виконав свої зобов`язання перед Банком, основне зобов`язання припинено, а відтак є усі підстави для припинення іпотеки.

Рішенням Міжгірського районного суду від 04 жовтня 2018 р. позов задоволено: визнано припиненим договір іпотеки № 010/03-3/093-М від 09.04.2008 р., укладений між ОСОБА_1 і Банком, посвідчений приватним нотаріусом Корбутяк І.В. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Банк просить скасувати це рішення і вирішити питання розподілу судових витрат. Доводить про порушення судом норм матеріального права. Узагальнені доводи заперечення зводяться до наступного:

-Експерт, провівши експертизу в цивільній справі № 302/336/16-ц, неправомірно обчислив реальну відсоткову ставку на свій розсуд;

-укладаючи кредитний договір, сторони погодили, що відсоткова ставка за кредитними коштами становить 14,75 %, яка діяла з моменту укладення договору та діє станом на момент розгляду справи;

-при розгляді цивільної справи № 302/336/16-ц Банк не приймав участі в справі, у апеляційній скарзі на рішення Міжгірського районного суду від 17 січня 2018 р. Банк зазначав про необхідність проведення повторної експертизи, однак указане клопотання залишилося судом апеляційної інстанції без уваги;

-висновок експерта №8961 від 30.08.2017 р. є необґрунтованим і незаконним, а відтак не може бути належним і допустимим доказом у контексті спірних правовідносин.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд констатував, що позивач належно довів суду, що основне зобов`язання за кредитним договором ним виконано, борг погашено і ця обставина є безумовною підставою для задоволення позову, відповідно до вимог ст.17 ЗУ «Про іпотеку» та п.6.2. договору іпотеки № 010/03-3/093-М від 09.04.2008 р.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком через додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

При цьому судом першої інстанції установлено, 09.04.2008 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/03-3/093-М, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у розмірі 20000 доларів США на строк до 08.04.2018 р., зі сплатою 14,75 % річних (а.с.23-24). Цього ж дня на забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами був укладений договір іпотеки № 010/03-3/093-М, предметом якого виступило нерухоме майно: нежитлове приміщення - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» № 145 , загальною площею 72,4 кв. м, яке знаходиться за адресою: с.Лопушне Міжгірського району Закарпатської області (а.с.5-7).

У квітні 2016 р. Банк звернувся до Міжгірського районного суду з позовом про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 010/03-3/093-М від 09.04.2008 р.у сумі 9160,16 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 233 759,89 грн.).

Рішенням Міжгірського районного суду від 17.01.2018 р. у задоволені вказаного позову відмовлено з тих підстав, що згідно з висновком судово-економічної експертизи, проведеної у справі, переплата ОСОБА_1 перед Банком становить 78 257 грн. (а.с.8).

Указане рішення набрало законної сили 24.04.2018 р. відповідно до постанови апеляційного суду Закарпатської області (а.с.16-17).

Згідно з ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21.09.2018 р. у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Банку на вказані рішення відмовлено (а.с.46).

Відповідно до ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Позивач указав, що повністю виконав свої зобов`язання перед відповідачем, у зв`язку з чим основне зобов`язання за кредитним договором є припиненим, що встановлено рішенням суду у справі № 302/336/16-ц.

У цивільній справі № 302/336/16-ц за позовом Банку до ОСОБА_1 про дострокове стягнення кредитної заборгованості рішенням Міжгірського районного від 17.01.2018 р. установлено, що ОСОБА_1 узяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 010/03-3/093-М від 09.04.2008 р. виконав належним чином і фактично погасив заборгованість за кредитним договором, оскільки станом на 31.03.2016 р. переплатив борг на суму 78 257 грн.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з п.6.2 договору іпотеки № 010/03-3/093-М від 09.04.2008 р., право іпотеки, та відповідно і вказаний договір припиняє чинність у разі припинення основного зобов`язання.

Згідно з ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач належними та допустимими доказами довів, що основне зобов`язання перед Банком припинилося, у зв`язку з чим є всі підстави для припинення договору іпотеки.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В основному доводи апеляційної скарги зводяться до незаконності та необґрунтованості висновку судово-економічної експертизи №8961 від 30 серпня 2017 р., яка слугувала основним доказом при ухваленні судових рішень у рамках цивільної справи № 302/336/16-ц, де було встановлено відсутність у відповідача боргу перед Банком.

Однак у силу приписів ч.2 ст.82 ЦПК України колегія суддів не може надавати правової оцінки обставинам справи, які були встановлені в цивільній справі 302/336/16-ц за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили, не скасоване, тобто є чинним і має преюдиційн езначення під час вирішення спору за позовом ОСОБА_1 до Банку про припинення договору іпотеки.

Тим паче, Банк сам указує, що під час розгляду справи за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, він не брав участі в справі, і фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незаконності та обґрунтованості судових рішень, ухвалених у рамках цивільної справи № 302/336/16-ц, однак такі через свою безпідставність не можуть братися до уваги.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення. 2.Рішення Міжгірського районного суду від 04 жовтня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 12 червня 2019 р.

Судді: