Житомирський апеляційний суд
Справа №2-3511/05 Головуючий у 1-й інст. Зайцева А.В.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 січня 2006 року, ухвалене під головуванням судді Зайцевої А.В.

у цивільній справі № 2-3511/05 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Гришковецької селищної ради, Бердичівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на незакінчене будівництво домоволодіння, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом. Просили ухвалити рішення, яким визнати за ними право власності на незакінчене будівництво будинку АДРЕСА_1 в рівних долях. В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась спадщина, а саме незакінчені будівництвом житлові будинки, розташовані в АДРЕСА_1 . Проте, нотаріальна контора відмовляє у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказані будинки. Тому позивачі просили задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 січня 2006 року визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на незакінчене будівництво будинку АДРЕСА_1 у рівних долях.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 січня 2006 року в частині визнання за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 права власності на незакінчене будівництво будинку АДРЕСА_2 в рівних долях - скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. У решті рішення залишено без змін (а.с.147-149).

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня 2017 року скасовано, передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.194-196).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вважав доведеним набуття права власності позивачами на спірну будівлю, як об`єкт незавершеного будівництва, не з`ясувавши, хто є власником будинку, правомірності здійснення будівництва, тощо. Крім того вказує, що вона є співвласником будинку АДРЕСА_2 , проте суд першої інстанції не залучив її до участі у даній справі, хоча вирішив питання про її права та обов`язки.

До апеляційної скарги приєднався ОСОБА_5 .

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.12,зв.). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_2 , що належала померлому на підставі договору дарування від 28.08.1987 (а.с.113,зв.) та незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_3 , будівництво якого здійснювалось на підставі рішення виконкому Гришковецької селищної ради народних депутатів №58 від 26.08.1987 року (а.с.113).

До нотаріальної контори із заявами про вступ у спадщину після померлого ОСОБА_4 звернулися ОСОБА_3 - дружина та ОСОБА_2 дочка спадкодавця. В матеріалах спадкової справи міститься повідомлення від 15.06.2001 року про те, що свідоцтво про право на спадщину щодо майна померлого ОСОБА_4 не видавалось.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазначали, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на незакінчені будівництвом житлові будинки, розташовані у АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Зі змісту ст.ст.1296,1297 ЦК випливає, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до розяснень, що викладені в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Належність померлому спадкодавцю спадкового майна у вигляді незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_3 , жодною із сторін не оспорюється.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд не врахував наступного.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права або обов`язки.

Відповідно до договору дарування від 26 січня 2001 року ОСОБА_1 набула у власність 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Проте, визнаючи за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 право власності на незакінчене будівництво будинку АДРЕСА_2 в рівних долях, суд першої інстанції не врахував, що спадкодавцеві позивачів належало лише право власності на 1/2 частину вказаного будинку. У зв`язку з цим суд першої інстанції безпідставно визнав за позивачами право власності на весь будинок і цим самим порушив право особи - співвласника будинку, яка не була залучена до участі у справі.

Крім того, суд відмічає, що статус нерухомого майна, зазначений в договорі дарування та рішенні суду різниться (житловий будинок та незакінчене будівництво).

За наведених обставин оскаржуване рішення в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Додатково з`ясовуючи питання, на які звернув увагу Верховний суд в Постанові від 5 червня 2019 року, апеляційним судом встановлено, що до участі у справі не притягнуто співвласника іншої 1/3 частини будинку АДРЕСА_2 .Також з матеріалів справи вбачається, що житлові будинки по АДРЕСА_1 є самостійними об`єктами нерухомості.

Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_3 з грудня 2007 року належить ОСОБА_5 (т.1 а.с.46). Разом з тим, в цій частині вимог права ОСОБА_5 не зачіпаються. А тому підстав для скасування рішення суду в частині вимог щодо цього об`єкта нерухомості апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК апеляційний суд проводить розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 січня 2006 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на незакінчене будівництво будинку АДРЕСА_2 в рівних долях та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 121,8 грн. з кожної на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 13.12.2019 року.