ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 639/2969/19

Провадження № 22-ц/818/5385/19

04 грудня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 ,

Акціонерне товариство «Альтбанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 вересня 2019 року у складі судді Труханович В.В. по справі №639/2969/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альтбанк» про визнання недійсним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альтбанк» про визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування позову зазначає, що з 24 жовтня 1984 року по 04 квітня 2008 року вона з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

23 грудня 1992 року між ПП фірма «Лідер» та ОСОБА_2 укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_2 внесено грошові кошти на будівництво квартири АДРЕСА_1 .

25 грудня 2003 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2013 року за нею визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено, що 30 травня 2008 року між ОСОБА_2 та АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступник ПАТ «БАНК КІПРУ») укладено кредитний договір №09/2008-Л.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та АБ «АвтоЗАЗбанк» укладено іпотечний договір №10/2008-ИП, відповідно до якого в іпотеку передано спірну квартиру.

При укладенні даного договору іпотеки ОСОБА_2 в п.7 договору зазначав, що прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, не має.

Спірна квартира придбана за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому при укладенні договору іпотеки вимагалася нотаріальна засвідчена її згода як співвласника майна. Проте такої згоди вона не надавала, що є підставою для визнання правочину недійсним.

Просить визнати недійсним іпотечний договір № 10/2008-ИП від 30 травня 2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та АБ «АвтоЗАЗбанк».

Відповідачі ОСОБА_2 та АБ «АвтоЗАЗбанк» в судове засідання не з`явилися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, що при посвідченні договору іпотеки приватним нотаріусом не було перевірено факт наявності інших співвласників квартири та не отримано від них письмової згоди, а тому позов задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Майно набуто під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки іпотечний договір укладено без її нотаріально посвідченої згоди, як співвласника предмету іпотеки і така обставина не спростована, то наявні підстави для визнання спірного договору недійсним.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 30 травня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав 82 000 дол. США строком до 30 травня 2018 року зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами, а також витрат та штрафних санкцій, передбачених ним.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30 травня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №10/2008, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Разом з тим, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників (стаття 578 ЦК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що спірна квартира придбана за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, однак згоди на передачу квартири в іпотеку вона не надавала.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що доказів на підтвердження того, що при посвідченні договору іпотеки № 10/2008-ИП від 30 травня 2008 року приватним нотаріусом ХМНО Кущинською Є.В. не було перевірено факт наявності інших співвласників квартири та не отримано від них письмової згоди, не надано. Будь - яких клопотань про витребування зазначених доказів позивачкою також заявлено не було.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не надано доказів, що вона є співвласником предмету іпотеки.

На підтвердження права власності на спірне майно ОСОБА_1 надано ксерокопію рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2013 року, яким за нею визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Між тим, долучена до позовної заяви ксерокопія судового рішення не може вважатися належним доказом виникнення права власності на майно, оскільки вона не завірена належним чином та не містить дати набрання рішенням законної сили. Даних, що таке рішення наразі не скасовано та є чинним матеріали справи не містять. Копію рішення суду з зазначенням дати набрання ним законної сили, прошиту та скріплену мокрою печаткою не надано ані до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції.

Доказів щодо реєстрації права власності на квартиру за собою та вступу в управління майном позивачкою не надано, витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно з відповідним записом також не залучено, тобто, хто зараз є власником квартири: сторони чи треті особи, права яких можуть бути порушені у такому випадку - невідомо.

При цьому, договір іпотеки укладено 30 травня 2008 року; шлюб, як зазначає ОСОБА_1 , розірвано 04 квітня 2008 року; чи є спірна квартира на цей час предметом іпотеки, чи не проведено її відчуження - такі дані відсутні.

За таких обставин вважати, що є підстави для задоволення позову, не можна.

Рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з інших підстав, оскільки судом відмовлено у зв`язку з відсутністю доказів щодо не проведення перевірки нотаріусом наявності інших співвласників.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 вересня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альтбанк» про визнання недійсним договору іпотеки - залишити без задоволення з інших підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко