У Х В А Л А

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 127/5418/18

провадження № 61-45422св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2018 року в складі судді Короля О. П.та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року в складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Берегового О. Ю., Марчук В. С.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (далі - Управління) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Управління на користь ОСОБА_1 65 513,23 грн середнього заробітку.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

Управління, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження за указаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2018 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року, до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законним і обґрунтованим.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Управління на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, підлягає закриттю з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Предметом спору у даній справі єстягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення у розмірі 122 709,90 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services

v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що оскільки зазначені судові рішення не підлягають оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України, а тому касаційне провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2018 року зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2018 року, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року, до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтею 389, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року закрити.

Поновити виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2018 року та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С .Ю. Бурлаков

М. Є.Червинська