КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/5634/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6045/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Кошель Б.І.,-

встановила:

23 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Просила, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договорами позики в розмірі 6 615 720 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 червня 2012 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 прийняла у власність від ОСОБА_1 1 200 000 грн 00 коп., що в еквіваленті складало 150 000,00 дол. США, терміном на 5 років, до 19 червня 2017 року, без нарахування процентів.

04 квітня 2014 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 981 750 грн 00 коп., що є еквівалентом 85 000,00 дол. США, а ОСОБА_2 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 таку ж саму суму грошових коштів, без нарахування процентів, у строк до 04 квітня 2016 року.

Станом на день звернення до суду із позовом відповідач не повернула позивачу отримані грошові на загальну суму 235 000,00 дол. США.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 6 615 720 грн 00 коп., що еквівалентно 235 000 дол. США.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 19 червня 2012 року у розмірі 1 200 000 грн 00 коп., та за договором позики від 04 квітня 2014 року у розмірі 981 750 грн 00 коп., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, оскільки сторони у договорах визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики.

Згідно п. 1 договору, ОСОБА_2 прийняла у власність від ОСОБА_1 1 200 000 грн 00 коп., що в еквіваленті складає 150 000 дол. США, терміном на п`ять років, тобто до 19 червня 2017 року, без нарахування процентів.

Відповідно до п. 4 договору, якщо ОСОБА_2 не поверне в зазначений у цьому договорі термін передані їй у власність гроші, то ОСОБА_1 вправі подати цей договір до стягнення.

04 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики.

Згідно п. 1 договору, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 981 750 грн 00 коп., що є еквівалентом 85 000,00 дол. США по курсу Національного банку України, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів без нарахування відсотків.

Відповідно до п. 2 договору грошові кошти, які є предметом цього договору, передані ОСОБА_1 та одержані ОСОБА_2 до підписання цього договору.

Пунктом 3 договору сторони передбачили, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму грошей у доларах США, незалежно від офіційного курсу Національного банку України на день платежу.

Згідно п. 4 договору ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 позику у строк до 04 квітня 2016 року.

Обґрунтовуючи поданий позов ОСОБА_1 зазначила, що відповідач умови укладених договорів не виконала, грошові кошти за договорами не повернула.

Оскільки сторони визначили суму позики із зазначенням грошового еквівалента в іноземній валюті, а саме доларів США, то сума, що підлягає сплаті за зобов`язаннями повинна бути визначена в гривнях за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Встановлено, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання з повернення позики не виконала.

Згідно п. 1 договору позики від 19 червня 2012 року ОСОБА_2 прийняла у власність від ОСОБА_1 1 200 000 грн 00 коп., що в еквіваленті складає 150 000 дол. США.

Договір не містить умов щодо зобов`язання повернення позики у доларах США.

Враховуючи, що умовами договору передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме 1 200 000 грн, то сама ця сума і підлягає стягненню.

Згідно п. 1 договору позики від 04 квітня 2014 року ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 981 750 грн 00 коп., що є еквівалентом 85 000,00 дол. США.

Пунктом 3 договору сторони передбачили зобов`язання повернути суму грошей у доларах США незалежно від офіційного курсу Національного банку України на день платежу.

Оскільки відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане обов`язково у гривнях, тому з відповідача підлягає стягненню борг за договором позики від 04 квітня 2014 року в розмірі 2 216 052 грн. 00 коп., що еквівалентно 85 000,00 дол. США, станом на 23 травня 2018 року (час звернення з позовом до суду).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 22 січня 2019 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, в розмірі 8 810 грн 00 коп.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, в розмірі 6 822 грн 90 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19 червня 2012 року в розмірі 1 200 000 грн 00 коп., за договором позики від 04 квітня 2014 року в розмірі 2 216 052 грн. 00 коп., що еквівалентно 85 000,00 дол. США, станом на 23 травня 2018 року (час звернення з позовом до суду), а всього 3 416 052 грн 00 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8 810 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 822 грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 червня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко