Справа № 201/1653/19
Провадження № 2/201/1723/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про визнання втратившим право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 (третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР) про визнання втратившим право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку (а.с. № 2-3).

Ухвалою судді Трещова В.В. від 22.02.2019р. позов було прийнято до розгляд, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (а.с. № 21).

На підставі розпорядження № 11 від 04.04.2019р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 . Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2019р. справа передана у провадження судді Ткаченко Н.В. 05.04.2019р. (а.с. № 27-28).

В обґрунтування позову позивач в позовній заяві посилався на те, що він є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним в домоволодінні зареєстрований відповідач - його племінник ОСОБА_2 , проте він з 03.08.2014р. постійно проживає на території Канади.

Відповідач участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає вже майже 4 роки. Разом із тим, реєстрація відповідача у домоволодінні порушує право власності позивача, створюючи перешкоди у користуванні майном. Тому позивач має на меті зняти його з реєстрації. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст. 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просив суд визнати ОСОБА_2 втратившим право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації.

Позивач ОСОБА_1 28.05.2019р. надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі (а.с. № 38).

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 О.Ю. (діє на підставі довіреності від 11.01.2016р. а.с. № 42) в підготовче засідання 28.05.2019р. надала заяву, в якій зазначила про те, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 41).

Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР в підготовче засідання 28.05.2019р. не з`явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином. 19.03.2019р. на електронну пошту суду надійшла заява від директора департаменту Пономарьова ОСОБА_5 ., в якій він просив суд проводити судове засідання без участі представника Департаменту, просив винести рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. № 25).

За таких обставин суд розглянув справу 28.05.2019р. за відсутності позивача, представника відповідача та представника третьої особи.

Суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності усіх сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд розглянув справу 28.05.2019р. з винесенням рішення на загальних засадах цивільного судочинства, оскільки відсутня сукупність умов для винесення заочного рішення суду, передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (відповідач надав заяву про визнання позовних вимог).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до положень ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачеві ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 30.04.2003р. належить домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. № 6) . Право власності зареєстроване КП «Дніпропетровське МБТІ» 21.05.2003р., що видно з відповідного Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 600046 (а.с. №7).

Як стверджує позивач, відповідач ОСОБА_2 , який є його племінником, у домоволодінні не проживає з серпня 2014р. у зв`язку з виїздом за кордон.

Позивачем представлений суду акт, підписаний сусідами і засвідчений головою квартального комітету №2 від 20.05.2019р., яким зафіксовано, що ОСОБА_2 з серпня 2014р. не проживає за вказаною адресою у зв`язку з виїздом за кордон (а.с.№ 40).

Відповідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищевказаних статей дає можливим зробити висновок, що член сім`ї втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння та користування своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення особи, яка без достатніх підстав займає належну власнику квартиру чи домоволодіння.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як вбачається з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язано з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

З урахуванням вищевикладеного, з огляду на те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, не мешкає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , з 2014р. у зв`язку з виїздом за кордон, самостійно з реєстраційного обліку не знімається, суд вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачу 50% від сплаченого судового збору при подачі даного позову по квитанції та № N1ССF51123 від 04.02.2019р. в розмірі 384 грн. 20коп. (а.с. №1а). Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача частину понесених судових витрат по сплаті судового збору, що залишилась після повернення позивачe, а саме в розмірі 384 грн. 20 коп. (а.с. №2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 15, 19, 76-81, 82, 89, 128-131, 141, ч.1 ст. 142, ч. 3 ст. 200, ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради) про визнання втратившим право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, таким, що втратив право користування житловим приміщенням домоволодінням АДРЕСА_2 , яке АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 грн.20коп.

Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за квитанцією № N1ССF51123 від 04.02.2019р. на розрахунковий рахунок 4005, МФО отримувача 899998, код отримувача 37989269, банк отримувача Казначейство України, отримувач УК у Собор.р.м.Дніпра/Собор.р/22030101, призначення платежу судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. - повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі 50% від сплаченої суми, а саме 384 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.