Справа № 323/1841/19
Провадження № 2/323/460/19
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

06.12.2019 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Смоковича М.В., при секретарі судового засідання Безштанківській О.Д., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, у якій, з урахуванням уточнюючої позовної заяви, зазначає, що 17 січня 2019 року, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_3 біля двору будинку АДРЕСА_1 , під час раптово виниклої сварки, умисно наніс йому декілька ударів кулаками в область обличчя, від чого він впав на землю. Після чого, ОСОБА_3 сів на нього зверху і наніс декілька ударів лобною частиною голови в область носу. Після чого, він підвівся на ноги та нінс йому не менше п`яти ударів ногами в область голови, тулуба та ніг, тим самим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого наколінника та кісток носу, які у своїй сукупності, згідно висновку експерта № 05 від 22.02.2019 року кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.04.2019 року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Позивач оцінює матеріальну шкоду у 13454,43 грн. та моральну шкоду у 50000,00 грн. і просить стягнути її з відповідача. Також просить судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди у сумі 13454,43 грн. В іншій частині позовних вимог, а саме щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 50000,00 грн., просив відмови у зв`язку з необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Судом встановлено, що 17 січня 2019 року близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля двору будинку АДРЕСА_1 , під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому близько двох ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя, після чого від отриманих ударів ОСОБА_1 впав на землю на спину, однак ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел та діючи без розриву в часі, сів на потерпілого та схопивши останнього обома руками за передню частину одягу, наніс близько двох ударів лобною частиною голови в область носу. Після чого, усвідомлюючи, що в силу отриманих ударів потерпілий не може чинити активного опору, діючи умисно, підвівся на ноги та наніс не менше п`яти ударів ногами в область голови, тулуба та ніг, тим самим своїми умисними діями спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого наколінника та кісток носу, які у своїй сукупності згідно висновку експерта № 05 від 22.02.2019 року кваліфікуються як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознаками розладу здоров`я більш як 21 доба.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 29.08.2017 по справі 323/608/19 (провадження № 1-кп/323/137/19) ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Щодо позовних вимог про відшкодування відповідачем завданої позивачу матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що поніс матеріальні витрати на лікування у розмірі 13454,43 грн.

На підтвердження понесених матеріальних витрат на лікування позивачем було надано судові наступні докази: виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 291, відповідно до якої позивач - ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у період з 17.01.2019 року по 29.01.2019 року (а.с. 8, 48); виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1469, відповідно до якої позивач - ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування у період з 25.03.2019 року по 11.04.2019 року (а.с. 9, 47); рахунок № 45 від 21.01.2019 року, фіскальний чек № 000007016 від 17.01.2019 року на суму 31,14 грн., фіскальний чек № 80 від 18.01.2019 року на суму 364,32 грн., фіскальний чек № 0191 від 18.01.2019 року на суму 105,29 грн., фіскальний чек № 0171 від 19.01.2019 року на суму 08,00 грн., фіскальний чек № 0082 від 20.01.2019 року на суму 75,23 грн., фіскальний чек № 000032621 від 21.01.2019 року на суму 102,36 грн., фіскальний чек № 0160 від 21.01.2019 року на суму 751,57 грн., фіскальний чек № 0151 від 21.01.2019 року на суму 2307,90 грн., квитанцію № 0.0..1 від 22.01.2019 року на суму 7850,00 грн., фіскальний чек № 0215 від 22.01.2019 року на суму 48,40 грн., фіскальний чек № 000002794 від 22.01.2019 року на суму 126,17 грн., фіскальний чек № 0142 від 22.01.2019 року на суму 840,25 грн., фіскальний чек № 46 від 22.01.2019 року на суму 769,74 грн., фіскальний чек № від 23.01.2019 року на суму 39,60 грн., фіскальний чек № від 26.01.2019 року на суму 331,10 грн., фіскальний чек № 0131 від 28.01.2019 року на суму 193,38 грн., фіскальний чек № 70 від 30.01.2019 року на суму 113,18 грн., фіскальний чек № 0076 від 01.02.2019 року на суму 96,80 грн.(а.с. 10-14).

Відповідно до наданих позивачем доказів понесених матеріальних витрат на лікування, за підрахунком суду, сума понесених витрат складає 14154,43 грн., тоді як у позовній заяві позивачем зазначена сума понесених ним витрат на лікування - 13454,43 грн.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення на його користь з відповідача матеріальної шкоди у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, підлягають задоволенню у розмірі заявлених позовних вимог, а саме у сумі 13454,43 грн.

Крім цього суд зазначає, що відповідач проти задоволення позову в частині відшкодування позивачу завданої матеріальної шкоди не заперечував та позовні вимоги в цій частині визнав у повному обсязі, що підтверджується наданими ним у судових засіданнях, які відбувалися 29.10.2019 року та 06.12.2019 року, поясненнями.

Щодо позовних вимог про відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу ОСОБА_1 було заподіяно тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим позивач зазнав тяжкі душевні страждання та переживання, зазнав емоційного стресу та відчув почуття образи, приниження гідності. Крім цього, суд враховує і те, що дійсно позивач після завдання відповідачем йому тілесних ушкоджень переніс дві операції, наразі пересувається за допомогою палиці та фактично, у зв`язку тривалим лікуванням, не міг приносити дохід у сім`ю, що також відобразилося на його емоційному стані.

Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред`явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, а також обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, суд визнає, що заявлена до стягнення позивачем сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями відповідача у розмірі 5000,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені судові витрати, а сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, у розмірі 768,40 грн. (а.с. 21).

Таким чином, оскільки позовні вимоги в цій частині задоволені судом в розмірі 10% від заявленої суми, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10% від понесених судових витрат, тобто 76,84 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 81, 82, 134, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код № НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду заподіяну злочином в сумі 13454 (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) гривні 43 копійки та моральну шкоду в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код № НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 76 гривень 84 копійки.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 11.12.2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.В. Смокович