ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 липня 2019 року

м. Харків

справа № 644/6558/15-ц

провадження № 22-ц/818/2883/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року, постановлене під головуванням судді Бугери О.В. в залі суду в м. Харкові (повний текст судового рішення складено 20 березня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11 березня 2019 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі Акціонерне Товариство «УкрСиббанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, перерозподілити між сторонами судові витрати.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції у порушення вимог закону, скасував рішення суду, яке набрало законної сили про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 . Крім того, порука у спірних правовідносинах не є припиненою. Позивач зазначає, що судом не враховано редакцію ч.4 ст. 559 ЦК України з урахуванням змін, внесених 03.07.2018 року, а саме: порука припиняється в тому числі і після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Вважає, що наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надала заперечення на апеляційну скаргу, просила рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 11 березня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерне Товариство «УкрСиббанк» - без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 30 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, (надалі - Банк) та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, на підставі якого відповідач отримав грошовий кредит у розмірі 45 900 доларів США, з кінцевим строком погашення 25.05.2033 року, сплатою річних у розмірі 14% та погашення відповідно до графіку до договору (а.с.24-30 т.1).

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 30 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, (надалі - Банк) та ОСОБА_5 був укладений договір поруки (а.с.42-43 т.1).

Зобов`язання за вищевказаним кредитним договором від 30.05.2008 року ОСОБА_1 належним чином не виконав, станом на 26 травня 2015 року його заборгованість складала:

-42 796,73 доларів США - заборгованість за кредитом;

-6 023,03 доларів США - заборгованість за процентами;

-1 941,98 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

-23 476,98 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 30 травня 2008 року у розмірі 48 819,76 доларів США та пеню у розмірі 25 418 грн. 96 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.209211 т.1)

Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін судом апеляційної та касаційної інстанції (а.с.69-71 т.2, а.с.128-129 т.2).

Разом з тим постановою Верховного Суду від 14 червня 2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року в частині відмови в позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості - скасовано, в цій частині справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті позовних вимог судові рішення залишені без змін. Зазначено, що у справі, яка переглядається, суди не врахували, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення ануїтетних платежів (щомісячних платежів згідно з графіком), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, та не з`ясували, чи пред`явив Банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем, за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє. Викладено правову позицію у справі (а.с.183-187 т2).

Оскільки рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором набрало чинності, то фактичні обставини у справі та розмір заборгованості за кредитним договором були встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 травня 2016 року, тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК наразі не потребують доказування.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Наразі предметом розгляду є позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 за солідарним зобов`язанням з ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.05.2008 року.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що 30 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, (надалі - Банк) та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, на підставі якого відповідач отримав грошовий кредит у розмірі 45 900 доларів США, з кінцевим строком погашення 25.05.2033 року, сплатою річних у розмірі 14% та погашення відповідно до графіку до договору (а.с.24-30 т.1).

На забезпечення виконання кредитного зобов`язання 30 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, (надалі - Банк) та ОСОБА_5 був укладений договір поруки (а.с.42-43 т.1).

Сторони не заперечують, що зобов`язання за кредитним договором боржником належним чином не виконане.

Банком надіслано на адресу позичальника ОСОБА_1 з посиланням на розділ 6 кредитного договору вимогу про виконання зобов`язань, датовану 05.02.2015 року, яка містить першу вимогу про сплату простроченої заборгованості з тіла кредиту 330,92 долари США та прострочених процентів за кредитом 4007,39 доларів США зі строком виконання 31 день з моменту отримання, а також вимогу під відкладальною умовою (у випадку несплати прострочених частини тіла кредиту та прострочених процентів) - сплатити повну суму кредиту та процентів 46804,12 доларів США не пізніше 32 дня з моменту отримання вимоги про сплату (а.с.45-46, т.1).

Банком також надіслано на адресу поручителя ОСОБА_6 аналогічну вимогу про виконання зобов`язань, датовану 05.02.2015 року, яка також містить першу вимогу про сплату простроченої заборгованості з тіла кредиту 330,92 долари США та прострочених процентів за кредитом 4007,39 доларів США зі строком виконання 31 день з моменту отримання, а також вимогу під відкладальною умовою (у випадку несплати прострочених частини тіла кредиту та прострочених процентів) - сплатити повну суму кредиту та процентів 46804,12 доларів США не пізніше 32 дня з моменту отримання вимоги про сплату (а.с. 47, т.1)

Вимога Банку отримана ОСОБА_1 10 лютого 2015 року, а ОСОБА_6 - 12 лютого 2015 року, (а.с.29 т. 3).

З умов вказаного кредитного договору та додаткової угоди № 1 вбачається, що боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів 06 числа кожного календарного місяця (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 38 т.1).

Отже, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Пунктом 2 додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 30.05.2008 року передбачено, що позичальник з дати підписання цієї угоди (30 травня 2008 року) зобов`язується повертати кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 539,00 доларів США 06 числа кожного календарного місяця строку кредитування (а.с. 38 т. 1).

Відповідно до пункту 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором (а.с. 42, т.1).

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 06 числа кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Колегія суддів вважає, що Банком пропущений строк пред`явлення вимог до поручителя по періодичним платежам за червень-липень 2014 року, оскільки вимога про погашення пред`явлена лише 05.02.2015 року.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 за солідарним зобов`язанням з ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення ануїтетних платежів (щомісячних платежів згідно з графіком), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, суд першої інстанції не з`ясував чи пред`явив банк вимогу до поручителя в межах шести місяців за кожним місячним платежем, за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє.

Разом з тим відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору (пункт 3.1) встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за кредитним договором (а.с. 42, т.1).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інших умов виконання основного зобов`язання, то в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Положеннями кредитного договору (пункт 6.2) передбачено, що терміни дострокового повернення кредиту та погашення за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку:

- з 32 (тридцять другого) календарного дня, від дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що, зокрема, позичальник не усунув зазначених банком порушень своїх зобов`язань за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку;

- з 41 календарного дня, від дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни ним адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України, днем настання основного зобов`язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 31 календарного дня (або 40 календарних днів) з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 14 червня 2017 року, викладеній по справі за вищевказаним позовом, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 за солідарним зобов`язанням з ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню, стягненню з ОСОБА_3 за солідарним зобов`язанням з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає заборгованість за кредитним договором від 30.05.2008 року за період з серпня 2014 року.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розмір щомісячного ануїтетного платежу складає 539,00 доларів США. За червень - липень 2014 року розмір такого платежу становить 1 078 доларів США (а.с.44. 1), а розмір пені - 121,25 грн. (а.с.26-27 т.3).

Оскільки розмір щомісячного ануїтетного платежу складає 539,00 доларів США, то суму, визначену рішенням суду до стягнення (а.с.209-211 т.1) слід зменшити на суму, що підлягає сплаті за межами шестимісячного строку. Так само і з пенею.

Враховуючи викладене з ОСОБА_3 за солідарним зобов`язанням з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 30.05.2008 року у розмірі 47 741,76 доларів США (48 819,76 доларів США - 1078 доларів США) та пеню в розмірі 25 297,71 грн. (25 418,96 грн.- 121,25 грн.).

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що при поданні апеляційної скарги позивачем сплачено 4 019,40 грн. (а.с.30 т.2), при поданні касаційної скарги - 4 384,80 грн. (а.с.106 т.2), при поданні заяви до Верховного Суду України - 4 750,20 грн. (а.с.136 т.2).

З урахуванням частково задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 за солідарним зобов`язанням з ОСОБА_1 , часткового задоволення вимог апеляційної скарги, наявні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача судового збору у розмірі 13 154,40 грн. (4019,40 грн. + 4384,80 грн. + 4750,20 грн.).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 березня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 за солідарним зобов`язанням з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 30.05.2008 року у розмірі 47 741,76 доларів США та пеню в розмірі 25 297,71 грн.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 13 154,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 05.08.2019 року.