Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 357/421/16-ц

провадження № 61-32760св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Огер Олена Анатоліївна,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Бондаренко О. В. від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Ігнатченко Н. В., Кашперської Т. Ц., від 06 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог скарги

У лютому 2017 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк) звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Білоцерківський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області, виконавча служба).

Скаргу мотивовано тим, що представник банку звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 04 жовтня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. 06 лютого 2017 року банк отримав повідомлення від 14 грудня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 8 частини четвертої

статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ним не був сплачений авансовий внесок.

Посилаючись на те, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачене звільнення від сплати авансового внеску державних органів, до яких відноситься банк з огляду на те, що 99,99 % його статутного капіталу належить державі Україна в особі Міністерства фінансів України, заявник просив скасувати повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа від 14 грудня 2016 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 року у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з несплатою авансового внеску, оскільки банк не є особою, звільненою від здійснення такого платежу.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» відхилено, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2017 рокузалишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що банк не має статусу державного органу, не звільнений від сплати авансового внеску за подання заяви про примусове виконання судового рішення, а тому відсутні правові підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця щодо повернення банку виконавчого документа у зв'язку з несплатою ним вказаного авансового внеску.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення скарги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно не врахували тієї обставини, що 99,99 % статутного капіталу ПАТ «Родовід Банк» належить державі Україна в особі Міністерства фінансів України, що є підставою для звільнення його як державного органу від сплати авансового внеску за виконання виконавчого листа.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 357/421/16-ц (провадження № 61-32760св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

04 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 467,96 доларів США (відсотки), 22 515,35 грн (плата за обслуговування кредиту), 765 191,86 грн (пеня, 3 % річних та інфляційні втрати) та 13 739,07 грн судового збору.

04 жовтня 2014 року на підставі зазначеного судового рішення банк отримав виконавчий лист.

Повідомленням головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14 грудня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» повернуто виконавчий лист № 2/357/1082/16. Підставою для повернення стягувачеві вказаного виконавчого листа зазначено відсутність документального підтвердження сплати стягувачем авансового внеску при пред`явленні виконавчого листа до виконання, а також ненадання документального підтвердження того, що стягувач є державним органом.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і оснопололжних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинною на час вчинення державним виконавцем дій та прийняття рішень, що оскаржуються, до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби. У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

У відповідності до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Авансовий внесок у виконавчому провадженні - це кошти, які підлягали внесенню стягувачем на окремий небюджетний рахунок і використовувались виконавцем для організації та проведення виконавчих дій.

Рішенням Коституційного Суду України від 15 травня 2019 року

№ 2-р(II)/2019, справа № 3-368/2018(5259/18),визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другоїстатті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами.

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що визначенням положеннями частини другоїстатті 26 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, як необхідної умови початку примусового виконання цього рішення органом державної виконавчої служби, покладено на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості.

Конституційний Суд України наголосив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення, проте визначеними положеннями частини другоїстатті 26 Закону України «Про виконавче провадження» правовим регулюванням щодо обов`язкового авансування початку примусового виконання судового рішення особою, на користь якої ухвалене це рішення, такий обов`язок держави перекладено на вказану особу, що нівелює сутність її конституційного права на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України.

За змістом частини першої статті 129 Конституції України та частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою частиною якого є доступ до правосуддя.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що виходячи із гарантій, закріплених у статтях 55, 129, 129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 ЦПК України, дії державного виконавця щодо повернення без виконання з мотивів несплати ПАТ «Родовід банку» авансового внеску щодо виконання виконавчого листа, виданого 04 жовтня 2016 року про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, який був направлений до органу державної виконавчої служби для організації та проведення його виконання, не можуть вважатись правомірними, оскільки перешкоджають доступу стягувачу до належного виконання судових рішень, отже, і доступу до правосуддя.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 688/1619/17-ц (провадження

№ 61-24783св18).

Згідно з частинами першою-третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повно і всебічно встановлені судами на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції та можливість ухвалення нової постанови про задоволення скарги ПАТ «Родовід Банк».

За таких обставин ухвала суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення скарги ПАТ «Родовід Банк».

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про задоволення касаційної скарги ПАТ «Родовід Банк» та скасування оскаржуваних судових рішень із ухваленням нового про задоволення скарги, то відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України понесені ПАТ «Родовід Банк» судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на Білоцерківський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області у розмірі 1 600 грн. При цьому у суді касаційної інстанції ПАТ «Родовід Банк» витрати у зв`язку із переглядом справи не понесло.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 06 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Огер Олени Анатоліївнищодо винесення повідомлення від 14 грудня 2016 року про повернення стягувачу без прийняття виконавчого документа до виконання.

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа

від 14 грудня 2016 року стягувачу без прийняття до виконання, постановлене головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Огер Оленою Анатоліївною за виконавчим листом № 2/357/1082/16, виданим 04 жовтня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Стягнути з Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 600 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович