ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6153/19 Справа № 205/7584/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вище зазначеним позовом. 20 липня 2017 року позивач уточнив позовні вимоги. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він з грудня 2007 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 до дня його смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 44/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач організував похорон ОСОБА_4 , надавав йому матеріальну допомогу та підтримку.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_4 з грудня 2007 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року (том 1 а.с. 1-2, 62-63).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (том 2 а.с.57-59).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (том 2 а.с. 64-72).

17 вересня 2019 року до Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду 1 інстанції є законним та обґрунтованим. Зокрема, ОСОБА_2 просить закрити апеляційне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України (том 2 а.с.98-106).

13 вересня 2019 року до Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому ОСОБА_3 просить закрити апеляційне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, а у випадку проведення апеляційного розгляду просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду 1 інстанції без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (том 1 а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина на 44/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 25.01.2007 року по день смерті (том 1 а.с. 114).

В грудні 2015 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (том 1 а.с. 81).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. від 30.12.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 (том 1 а.с. 88).

Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Так, статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

За змістом статті 1264 ЦК Україниу четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно роз`яснень, Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Зокрема, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Аналізуючи вище викладені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між позивачем та ОСОБА_4 протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, не доведено наявності усіх наведених вище фактів у їх сукупності.

Зокрема доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 погашав заборгованість по кредиту після смерті ОСОБА_4 та наявність у позивача лікарського свідоцтва про смерть, зокрема наявність "замовлення-наряду від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який свідчить про витрати для поховання" (том 1 а.с. 9) не дають підстав вважати, що вони спільно проживали із спадкодавцем як члени сім`ї, а тому відсутні передбачені ст. 1264 ЦК України підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги.

Сама по собі довідка, яка видана головою квартального комітету Ленінського району м.Дніпропетровська від 11.11.2017 року про те, що ОСОБА_1 проживав та вів спільне господарство з ОСОБА_4 з 05 грудня 2007 року та до дня смерті - не є самостійною підставою для встановлення факту сімейних відносин та ведення спільного господарства, оскільки такий факт встановлюється у сукупності.

Судом першої інстанції також надано належну оцінку показанням свідків, оскільки свідки вказували на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були сусідські відносини, а обставини про надання померлому допомоги не підтверджують факту відносин, які притаманні сім`ї.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення норм права та обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: