Справа № 414/651/18
Провадження № 22-ц/810/144/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Луганської В.М., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 18 червня 2018 року, ухваленого Кремінським районним судом у складі: судді Костроба Ю.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк), правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 50473,13 грн., який мотивувало тим, що 07 грудня 2012 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № б/н від 07 грудня 2012 року, відповідно до якого відповідач отримав 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає договір про надання банківських послуг. Позивач зі своєї сторони умови договору виконав, надав відповідачу кредит. Відповідач, в свою чергу, умови виконання договору порушував, внаслідок чого станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість 50473,13 грн., яка складається з основної заборгованості 1316,30 грн., заборгованості по процентах 41977,16 грн., заборгованості по пені та комісії 4300,00 грн., штрафів 500 грн. та 2379,67 грн., які Банк просив стягнути з відповідача на його користь, яку Банк просив стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати у сумі 1762 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав письмову заяву від 27.04.2018 року, в якій визнавав отримання кредиту в сумі 1400 грн., погашення якої здійснював періодично, остання з яких була в квітні 2014 року. Позовні вимоги не визначає, просить залишити їх без задоволення у зв`язку із пропуском позовної давності (а.с. 57).

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 18 червня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення через пропуск строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вважає, що вказане рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права та просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції в порушення ст. 12 ЦПК України не роз`яснив позивачу його право щодо надання додаткових доказів на підтвердження дотримання Банком строку позовної давності, а тому позивачем не було надано до суду першої інстанції додаткові докази на підтвердження позовних вимог; не врахував висновки Верховного Суду щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки - 30.09.2015 року, чим порушив формування єдиної правозастосовчої практики. Банк вважає , що оскільки строк дії картки встановлено до 30.09.2015 року, а з позовом Банк звернувся до суду 23.03.2018 року, то строк позовної давності позивачем не порушено.

14 серпня 2018 року було відкрито апеляційне провадження у справі. 31 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційними судами з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є апеляційні суди, які утворюються в апеляційних округах.

У відповідності до пункту 12 частини 1, пункту 11 частини 2 Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Луганської області ліквідовано та створено Луганський апеляційний суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови суду, в якому днем початку роботи Луганського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Луганської області дана справа передана на розгляд до Луганського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2018 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Коротенко Є.В. (головуючий суддя), Дронська І.О., Луганська В.М.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року вказану справу призначено до апеляційного розгляду на 01 листопада 2018 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року зупинено апеляційне провадження у справі № 414/651/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 18 червня 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

19 лютого 2019 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено ухвалу Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 754/13763/15-ц, якою прийнято відмову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» від касаційної скарги та провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Особа 4 про стягнення заборгованості закрито.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 01 березня 2019 року поновлено апеляційне провадження у справі № 414/651/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року провадження у цивільній справі № 414/651/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку судового рішення у цивільній справі № 342/180/17-ц.

Згідно розпорядження т.в.о. керівника апарату Савчука О.І. від 10 травня 2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з призначенням на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд ОСОБА_2 , згідно з Указом Президента України «Про призначення суддів Верховного Суду» від 07 травня 2019 року №195/2019.

Справу передано до канцелярії суду для повторного розподілу судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.05.2019 року вилучено суддю Коротенка Є.В. у зв`язку із закінченням терміну повноважень, новий головуючий суддя (суддя-доповідач) Назарова М.В., у складі колегії:- Дронської І.О., Луганської В.М.

15 липня 2019 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 17 липня 2019 року поновлено апеляційне провадження та призначено до розгляду на 30 липня 2019 року на 09.30 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 30.07.2019 року вилучено суддю Дронську І.О. у зв`язку з перебуванням у відпустці та замінено на нового суддю -Стахову Н.В.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Судом вірно встановлено та ніким не оспорюється укладення 07 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання Заяви б/н від 07 грудня 2012 року.

Вказаний договір про надання банківських послуг складається із заяви позичальника, Пам`ятки клієнта, Умов та правил (а.с. 10,10 зв.).

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідач погодив Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, та погодив щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості), а з 01 квітня 2014 року - 5 % від заборгованості (але не менше 100,00 грн. та не більше залишку заборгованості).

Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний, відповідачем виконувався.

Як вбачається із заяви відповідача ОСОБА_1 від 27.04.2018 року, вказані обставини укладеного між сторонами кредитного договору ним не оспорювалися.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із обґрунтованості позовних вимог Банку та з урахуванням того, що останній платіж згідно розрахунку відбувся 18 квітня 2014 року у сумі 100 грн. (а.с. 7-8), вважав, що є всі підстави вважати, що необхідно застосувати загальний строк позовної давності в три роки.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновок суду в наведеній частині про відмову у задоволенні позову повністю через пропуск строку позовної давності не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Як вбачається із заяви відповідача ОСОБА_1 від 27.04.2018 року, вказані обставини укладеного між сторонами кредитного договору ним не оспорювалися.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При цьому, не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Натомість по теперішній справі, відповідач не заперечує вказані обставини та укладення між сторонами кредитного договору, а просить лише про застосування строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову за умови його обгрунтованості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Неналежне виконання відповідачем як позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором підтверджено наданим Банком розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.12.2012 року, укладеним між сторонами, станом на 30.11.2017 року за період з 07.12.2012 року по 30.11.2017 року, яка становить: основна заборгованість 1316,30 грн., заборгованість по процентах 41977,16 грн., заборгованість по пені та комісії 4300,00 грн., штрафи 500 грн. та 2379,67 грн.(а.с. 7-8).

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Заперечуючи проти позову, відповідач в суді першої інстанції визнає факт укладення кредитного договору та отримання грошових коштів від позивача, визнає, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості був зроблений у квітні 2014 року, тому вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності під час звернення до суду із теперішнім позовом, тому просив про застосування до спірних правовідносин наслідків строку позовної давності у вигляді відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

З урахуванням того, що спірні правовідносини виникли між сторонами з 07.12.2012 року, а до суду із позовом позивач звернувся 23 березня 2018 року, колегія суддів вважає частково обґрунтованою заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до виниклих спірних правовідносин та вважає за необхідне застосувати цей строк.

Згідно з п. 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки, включно. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, та від яких не відступає і Верховний суд, зокрема, у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 2120/12694/12, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд має враховувати.

Виходячи із цих обставин та того, що договір укладений 07.12.2012 року, а строк дії картки до 30.09.2015 року включно, колегія суддів вважає, що строком повернення кредиту є вересень 2015 року, до суду позивач звернувся у березні 2018 року (а.с. 3), тобто до спливу 30 вересня 2018 року строку позовної давності, тому висновок суду про відмову у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності є помилковим, не підтвердженим матеріалами справи, та таким, що зроблений без встановлення фактичних обставин по справі.

Визначальним для правовідносин сторін в даному випадку є встановлення таких фактичних обставин по справі як строк дії картки - останній день, вказаний на платіжній картці - останній день вересня 2015 року - 30 число (а.с. 75, 198). Натомість, для виниклих спірних правовідносин останній проведений відповідачем платіж в квітні 2014 рок в період дії договору не впливає на застосування строку позовної давності з огляду на строк дії картки.

Станом на 30 вересня 2015 року заборгованість за тілом кредиту становила 1316,30 грн., яка складається із поточної заборгованості 869,27 грн. та простроченої заборгованості - 447,03 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як такі, що існували станом на час останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту.

Оскільки суд не встановив фактичні обставини по справі в наведеній частині, таке рішення не може вважатися законним.

Що стосується нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами, то колегія суддів бере до уваги пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, де зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 30 вересня 2015 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Відсоткова ставка відповідачем не оскаржується, і оскільки апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, погашення процентів передбачено умовами договору щомісячно за попередній місяць, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов`язання до кожного платежу, а до суду Банк із позовом звернувся 23 березня 2018 року (а.с. 44), то до стягнення згідно вимог ст. 256 ЦК України в межах строку позовної давності належать відсотки за користування кредитом з березня 2015 року по вересень 2015 року (строк дії картки) у розмірі: 2610,92 грн. (4302,81-1691,89), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В іншій частині про стягнення відсотків позивачу слід відмовити у задоволенні позову: за період з січня 2013 року до лютого 2015 року включно - за пропуском строку позовної давності, а з жовтня 2015 року - за необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею, штрафом, колегія суддів зауважує, що пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися з 01 липня 2014 року (а.с. 7), а суми штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду, що суперечить Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Так, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 з 16 липня 2007 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 48).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» Кремінський район Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Таким чином, нарахована позивачем пеня за період з липня 2014 року по листопад 2017 року в сумі 4300 грн. нарахована позивачем після 14 квітня 2014 року та стягненню не підлягає.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 2379,67 грн. штрафу (процентна складова), розрахунок якої здійснений таким чином, що банком нарахування штрафу здійснювалося в листопаді 2018 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 штрафу та пені за кредитним договором від 07 грудня 2012 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Враховуючи, що позивачем під час подання позову сплачено з ціною позову 50473,13 грн. 1762 грн. і за подання апеляційної скарги 2643 грн., позов задоволено на 3927,22 грн., то до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» належить: 3927,22 х 4405 : 50473,13 = 342,74 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 18 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.12.2012 року: заборгованість за кредитом - 1316,30 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 2610,92 грн., а загалом - 3927,22 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) судовий збір у розмірі 342,74 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 02 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: