Справа № 521/3150/18
Провадження № 2/521/2228/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2019 року Малиновський районний суд міста О деси в складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за порушення зобов`язання,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за порушення зобов`язання.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2018р., яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 164500грн. Зазначеним рішенням встановлено, що 30.06.2017р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно якому позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 164500грн. 04.10.2017р. позивач направив відповідачу вимогу про повернення позичених коштів, однак 22.11.2017р. вказана вимога повернулася на адресу позивача з відміткою поштового відділення «у зв`язку із закінченням строку зберігання». На виконання зазначеного рішення Малиновським районним чудом було видано виконавчий лист, по виконанню якого відкрито виконавче провадження, однак борг повернутий не був.
В судове засідання позивач не з`явився, сповіщений належним чином. Надав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив слухати справу у його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, сповіщені належним чином. Надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, в якій зазначила, що визнає позов в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, однак не погоджується із стягненням з неї витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не додано договору про надання правничої допомоги.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.
Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Так, судом встановлено, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2018р., яке було залишено без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 06.11.2018р., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 164500 грн. та судовий збір в сумі 1645 грн. Зазначеним рішенням встановлено, що 30.06.2017р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно якому позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 164500 грн. 04.10.2017р. позивач направив відповідачу вимогу про повернення позичених коштів, однак 22.11.2017р. вказана вимога повернулася на адресу позивача з відміткою поштового відділення «у зв`язку із закінченням строку зберігання». На виконання зазначеного рішення Малиновським районним чудом було видано виконавчий лист, по виконанню якого відкрито виконавче провадження, про що свідчить витяг пошуку виконавчих проваджень, який наявний в матеріалах справи, однак борг повернутий не був.
Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 11 ч.ч.1,5 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У суду не викликають сумніви, щодо розрахунку наданого позивачем.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Що стосується заперечень відповідача щодо стягнення з неї витрат на правничу допомогу в сумі 2800 грн. суд зазначає, що ці заперечення не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не заявлялися відповідні вимоги та не було додано до позовної заяви доказів сплати ним правничої допомоги у відповідному розмірі.
Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 509, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-78, 83, 141, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за порушення зобов`язання - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) інфляційні витрати за період з 30.11.2017р. по 31.01.2019р. в сумі 17 889 (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять)грн. 17коп., три проценти річних за період з 30.11.2017р. по 31.01.2019р. в сумі 5 773 (п`ять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 28 коп. та судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 13 червня 2019 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН