КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 760/1293/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/8330/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

представника боржника: Руденка О . А.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві державний виконавець Гаврилів А.В.

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3

на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва постановленої 22 лютого 2019 року в приміщенні суду в складі судді Усатової І.А.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського районного суду із заявою в який просив скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України, накладеною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 3 березня 2017 року у справі №760/1293/17-ц.

В обґрунтування своєї заяви, заявник вказував, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №52436995 з примусового виконання виконавчого листа №2- 367/2012, виданого 29 жовтня 2012 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості.

Посилався на те, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року у справі №760/1293/17-ц задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання боргових зобов`язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2012 року про стягнення боргу.

ОСОБА_2 вказує, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення. Навпаки, як встановлено чинною постановою державного виконавця про повернення виконавчогодокументу стягувачеві від 24 травня 2016 року у виконавчому провадженні № 35032968 судове рішення виконано частково - на суму 676 708 грн 34 к. Іншого майна, на яке можливонакласти стягнення в межах виконавчого провадження у боржника немає. Доходів боржника,який є пенсіонером та не має інших, окрім пенсії, є недостатньо для остаточного погашення заборгованості. Тобто, наявний матеріальний стан боржника є об`єктивною причиною невиконання судового рішення в повному обсязі, а не його дії, направлені на ухилення відвиконання судового рішення.

Крім того, заявник посилався на свій незадовільний стан здоров`я, лікування в медичних закладах України протягом останніх років не змінили на краще стан його здоров`я, в зв`язку із чим, існує необхідність для проведення консультацій в іноземних клініках щодопроведення лікування. Але, наявність обмеження у праві виїзду за межі Україниунеможливлює звернення до іноземних клінік ОСОБА_2 , що призведе до обмеженняправа на доступ до медицини.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві державний виконавець Гаврилів А.В . - задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року у справі №760/1293/17-ц (провадження №6/760/109/17) із вилученням Адміністрацією Державної прикордонної служби України інформації про зазначену особу із відповідної бази даних.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 направив апеляційну скаргу в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства.

Від представника боржника надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Вказує, що сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Представник боржника у суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив судове рішення залишити без змін.

Стягувач та державний виконавець у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомляли.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку апелянт при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

З урахуванням викладеного та у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності боржника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві державний виконавець Гаврилів А.В., суд першої інстанції вважав, що в матеріалах справи відсутні будь-які свідомі дії боржника спрямовані на невиконання свого обов`язку.

Проте апеляційний суд не може погодитись із таким висновком суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист №2-367/2012, виданий 29 жовтня 2012 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2965553 грн 60 к. суми боргу, 82780 грн 27 к. - трьох відсотків річних від суми основного боргу, 257671 грн 05 к. відсотків від суми позики, 3219 грн судового збору.

Виконавче провадження №52436995 по виконанню вказаного виконавчого листа повторно відкрито 4 жовтня 2016 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриліва А.В. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України - задоволено.

Тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до виконання боргових зобов`язань, покладених на нього рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2012 року про стягнення боргу в розмірі 2965553 грн 60 к. та 257671 грн 05 к. відсотків.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2017 року залишено без змін ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року.

Судом у вказаних судових рішеннях встановлено, що боржник ОСОБА_2 своїми діями ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань перед стягувачем ОСОБА_3 , його дії та бездіяльність свідчать про те, що такі його дії є свідомими.

Згідно ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При цьому колегія суддів враховує, що ст.441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Однак, за змістом ч.1 та ч.3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що примусово виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.3 ст.441 ЦПК України передбачає, що такий захід забезпечення виконання судового рішення, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України щодо особи, яка ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням та на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не виконав рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2012 року та на разі виконавче провадження №52436995 не закінчено.

Посилання ОСОБА_2 про те, що боржником частково погашено заборгованість, апеляційним судом вважається необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 сприяв ОСОБА_3 у переоформленні права власності на передане майно 1/2 частини автомобіля «HummerH2» та 1/2 частини катеру.

Крім того, необхідно зауважити, що Апеляційний суд м. Києва від 28 березня 2017 року в своїй ухвалі вказав, що боржником не було здійснено жодної дії на погашення боргу, а підставою для зазначення у виконавчому листі про часткове погашення боргу стала формальна передача стягувану державним виконавцем 1/2 частини автомобіля «HummerH2», право власності на яку стягував позбавлений можливості зареєструвати, у зв`язку із ухиленням боржника від здійснення такої дії.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що виконання рішення суду фактично унеможливлене через відсутність майна та ухилення боржника від виконання рішення суду, а тому обмеження у виїзді є єдиним засобом впливу на боржника для виконання рішення суду.

Посилання ОСОБА_2 на його стан здоров`я та необхідність проведення консультацій в іноземних клініках щодо проведення лікування апеляційним судом вважається необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів та підтвердження необхідності проведення лікування поза межами України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_2 є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

А тому, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 необхідно задовольнити, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві державний виконавець Гаврилів А.В.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року скасувати та постановити нову.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 березня 2017 року, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві державний виконавець Гаврилів А.В. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 червня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: