КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/8760/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15940/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі судового засідання - Добровольській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2017 року, постановлену під головуванням судді Гладун Х.А., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати право власності по Ѕ за нею та ОСОБА_2 на майно, а саме:

- садовий будинок, загальною площею 476,2 кв.м, житловою площею 122,4 кв. м., розташований у СТ «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:042:0054, площею 0,11 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок, загальною площею 572,50, житловою площею 260,90 кв.м, позначеного у плані за літ. «А, сараю», позначеного у плані за літ. «Є», споруд, позначених у плані за № 1-3, літ. І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку, пл. 1000, 00 кв.м , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 82:125:025 (а.с. 2-4).

У подальшому позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати недійсними з моменту укладення договорів купівлі-продажу, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27 лютого 2017 року та скасувати державну реєстрацію права власності на садовий будинок, розташований у СТ «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку. Також просила визнати недійсним з моменту укладення договори купівлі-продажу від 27 лютого 2017 року, укладені між ОСОБА_2 та Компанією «Феномен Солюшенс ЛТД» та скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та земельну ділянку (а.с. 42-47).

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене майно, належне відповідачу ОСОБА_2 (а.с. 9-10).

На обґрунтування заяви зазначила, що між сторонами виник спір щодо визнання права власності на спільне сумісне майно. Зазначила, що відвідуючи будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 з метою сплати комунальних послуг, дізналася, що ріелтор на прохання відповідача шукає покупців на будинок. Враховуючи, що ОСОБА_2 не повідомляв про намір продати будинок, вважає, що існує реальна загроза продажу її частки у майні та може в подальшому утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову про поділ майна подружжя.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову. Накладено арешт на:

- садовий будинок, загальною площею 476,2 кв.м, житловою площею 122,4 кв. м., розташований у СТ «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер :03:042:0054, площею 0,11 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок, загальною площею 572,50, житловою площею 260,90 кв.м, позначеного у плані за літ. «А, сараю», позначеного у плані за літ. «Є», споруд, позначених у плані за № 1-3, літ. І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку, загальною площею 1000,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 82:125:025 (а.с. 34-35).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 16 вересня 2019 року представник ПАТ «МТБ БАНК» (попередня назва ПАТ «Марфін Банк») - адвокат Семенюта О.В. подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі (а.с. 73-90).

На обґрунтування скарги зазначила, щосуд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірив належність спірного нерухомого майна відповідачу ОСОБА_2 , невірно встановив обставини справи та помилково застосував види забезпечення позову на майно, чим порушив права ПАТ «МТБ БАНК». Звертала увагу на те, що 30 вересня 2011 року між ПАТ «Марфін Банк» (після зміни назви ПАТ «МТБ БАНК») та Корпорацією «Феномен» було укладено кредитний договір №00356/К, за яким останній отримав кредит у вигляді не відновлювальної лінії. У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 уклав іпотечний договір та передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання банк звернув стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував право власності на нього.

Так, єдиним власником житлового будинку загальною площею 572,50, житловою площею 260,90 кв.м, позначеного у плані за літ. «А, сараю», позначеного у плані за літ. «Є», споруд, позначених у плані за № 1-3, літ. І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки , пл. 1000 , 00 кв.м , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 82:125:025 є ПАТ «МТБ БАНК». При цьому відповідачем у справі є ОСОБА_2 , який взагалі не міг здійснити будь-які дії, спрямовані на відчуження об`єктів нерухомості, що належать ПАТ «МТБ БАНК», проте не був залучений як відповідач у справі. Крім того, зазначила, що спірне майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 не є спільним майном подружжя, оскільки було придбано за особисті кошти ОСОБА_2 до укладання шлюбу з позивачем 25 червня 2010 року. Таким чином, не повідомивши про розгляд заяви та не залучивши до участі у справі ПАТ «МТБ БАНК», суд першої інстанції порушив права за коконні інтереси апелянта.

В судовому засіданні представник ПАТ «МТБ БАНК» (попередня назва ПАТ «Марфін Банк») - адвокат Нікітіна О.В. підтримала скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази (а.с. 114-139).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши копії наданих матеріалів справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом заявлених вимог є поділ спільного майна подружжя (а.с. 2-4).

Згідно зі свідоцтвом на нерухоме майно від 20 жовтня 2010 року садовий будинок, розташований у СТ «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 16, 17).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 07 лютого 2017 року жилий будинок за адресою: АДРЕСА_3 належав на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 21-29).

На обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначила, що між сторонами виник спір та відповідач має намір відчужити спірне майно, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (а.с. 9-10).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04.11.1950 № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (порівняйте: «Кудла проти Польщі» [GC], N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, «Міфсуд проти Франції» [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, позивачем доведено те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

З таким висновком колегія суддів погодилась та вважає його правильним, з огляду на предмет позову у даній справі, яким є поділ майна подружжя, а саме нерухомого майна. Крім того, такий захід забезпечення позову, як арешт нерухомого майна є співмірним із заявленими позивачем вимогами позовної заяви.

Крім того, спірне нерухоме майно станом на день постановлення оскаржуваної ухвали належало відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується виділеними матеріалами справи та відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, відповідно до якої позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, негативним наслідком незабезпечення позову про поділ майна подружжя є можливість реалізації належного відповідачу нерухомого майна.

Тому, у випадку набрання законної сили можливим рішенням суду про задоволення заявлених у цій справі позовних вимог, примусове виконання такого набравшого законної сили рішення суду може бути утруднено або визнано неможливим у зв`язку з відсутністю у відповідача рухомого або нерухомого майна достатнього для його виконання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявник довела, що невжиття обраних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

До апеляційної скарги апелянтом долучено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 05 жовтня 2017 року, з якого вбачається, що жилий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності ПАТ «Марфін Банк» (а.с. 85-86).

Доводи апеляційної скарги, що забезпеченням позову у даній справі, а саме накладенням арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 порушуються права та законні інтереси ПАТ «МТБ БАНК» колегія суддів відхилила, оскільки на момент вирішення питання про забезпечення позову вказане нерухоме майно перебувало у приватній власності відповідача, тому ухвала суду не може бути скасована з цих підстав.

Доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваної ухвали в іншій частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на садовий будинок, загальною площею 476,2 кв.м, житловою площею 122,4 кв. м., і земельну ділянку, кадастровий номер :03:042:0054, площею 0,11 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва у СТ «Зоря» за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів визнала неспроможними і відхилила, оскільки апелянтом не доведено наявності прав або матеріально-правового інтересу щодо зазначеного майна.

При цьому, колегія суддів врахувала, що за заявою зацікавленої особи скасування заходів забезпечення позову в частині поділу майна, позовні вимоги за яким залишені без розгляду можуть бути вирішені районним судом в порядку, визначеному процесуальним законом.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 12 грудня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова