Справа № 523/7157/18
Провадження №2/523/746/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді- Аліна С.С.

при секретарі-Вовкович І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, -

Встановив:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якому просила:

стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання - у розмірі 1500 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання або до досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою;

стягнути аліменти за минулий час на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , починаючи від дня вступу до університету.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що 23 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 навчається в Одеському морському університеті, на факультеті транспортних технологій і систем, на контрактній основі, строк закінчення навчання 30.06.2020р. Як зазначає позивачка вона немає достатньо коштів для оплати вартості навчання та утримання доньки, оскільки не працевлаштована, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає.

22.10.2018р. позивачка звернулася до суду з уточненою позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з відповідача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення 23-х річного віку.

27.05.2019р. позивачка звернулася до суду з уточненою позовною заявою в якій просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 5000 грн.

Свої вимоги обґрунтувує тим, що за час перебування у шлюбі у подружжя народилася донька - ОСОБА_3 , яка на данний момент навчається в Одеському національному морському університеті, загальна вартість навчання складає у розмірі 60 000 грн. В уточненій позовній заяві позивачка вказує про те, що витрати на харчування становлять на місяць - 3751,50 грн., на рік - 45018 грн.; витрати на одяг - на місяць - 1902,50 грн. . на рік - 22 830 грн.; витрати на навчання - 3980 грн., витрати на навчання за контрактом - 63 000 грн. Таким чином, позивачем на утримання дитини витрачається - 130 848 грн. на рік, місяць - 10904 грн., тому відповідач повинен сплачуватина утримання доньки аліменти у розмірі 5000 грн. Крім того, зазначає, що на даний момент позивачка не працює та на її утриманні знаходиться дитина від другого шлюбу та батьки-пенсіонери.

В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні даного позову.

18.12.2018р. від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву в якій позов визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 500 грн. Посилався на те, що добровільно сплатив за навчання доньки за 1-й, 2-й та 3-й курси в підтвердження чого надав квитанції. Крім того, зазначає, що добровільно надавав та надає особисто доньці ОСОБА_3 гроші на додаткові витрати. Також, вказував на те, що він повинен забезпечувати свою дружину ОСОБА_6 їх малолітню доньку ОСОБА_7 та його матір.

23.02.2018р. від відповідача надійшов відзив в якому визнав позовні вимоги частково, а саме стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі 500 грн. щомісячно. Свій відзив обґрунтував тим, що на його утриманні знаходяться: дружина - ОСОБА_6 , яка на даний момент знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-го віку; малолітня донька (від другого шлюбу) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; матір відповідача - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом з ним та знаходиться на «Д» обліку у лікаря з діагнозом: дифузійний кардіосклероз, остеохондроз хребта, вестибуло-атаксичний синдром. Крім того, зазначає, що працює на Одеському олійнодобувному заводі на посаді слюсар-ремонтник. Заробітна плата в середньому за 6 місяців становить - 4 500 грн. З огляду на вищевикладене, вважає, що сплачувати аліменти може лише в розмірі 500 грн.

28 травня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив по справі, в якій зазначила, про те, що позовні вимоги вважає, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_10 23 липня 2008 року відповідач щомісячно сплачував аліменти на доньку ОСОБА_3 до досягнення нею 18 років - 07.06.2016 року, також щомісячно сплачував додаткові витрати на доньку ОСОБА_3 ( оплата за навчання англійської мови).

19.08.2016 року укладений договір № 603-8-16 про надання освітніх послуг між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та Одеським національним морським університетом про надання вищої освіти. Оплата за весь період навчання становить 60 000 гривень ( 1 курс - 13 600 грн., 2 курс - 15 000 грн., 3 курс - 15 600 грн., 4 курс- 15 900 грн.), ( арк.сп.69-70);

Відповідач оплатив кошти за перший курс навчання в Одеському національному морському університеті у розмірі 6 750 грн., другий курс навчання у розмірі - 7 400 гривень, третій курс навчання у розмірі - 8 000 гривень, у розмірі - 3200 гривень, доказом цього є квитанції про оплату за навчання ОСОБА_3 .

Як зазначає відповідач, сторони домовились про те, що відповідач добровільно буде сплачувати аліменти на доньку до закінчення навчання (половину витрат на навчання та додаткові витрати на придбання підручників, проїзд до навчального закладу, придбання одягу, тощо).

ОСОБА_3 . - ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка досягла повноліття.

В позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач є здоровою людиною, знаходиться в працездатному віці і має змогу сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень щомісячно. Однак, відповідач зазначив, що не може надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, оскільки його матеріальне становище змінилося.

Відповідач працював на Одеському олійнодобувному заводі слюсарем- ремонтником, однак 28 лютого 2019 року відповідач був звільнений з роботи за згодою сторін.

Крім того, за станом здоров`я відповідач не може зараз займатися фізичною працею, згідно копії виписки із медичної картки амбулаторного хворого відповідача ОСОБА_2 , де вказано про проходження лікування відповідача з 10.05.2019 року по 23.05.2019 року в «Центрі первинної медико-санітарної допомоги» Одеської міської ради з діагнозом «Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, вторинний корінцевий синдром». Рекомендовано уникати фізичних навантажень.

Крім того, разом з відповідачем проживають ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та їх малолітня донька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та його мати - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,які знаходяться на його утриманні. За станом здоров`я мати відповідача потребує постійної сторонньої допомоги та спеціальної медичної допомоги. Щомісячно близько 1000 гривен відповідач витрачаю на лікування матері.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги не доказані, не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Судом встановлено, про те що 23 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу зареєстрованим у Другому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одеса, серії НОМЕР_1 , актовий запис №183 (а.с.7).

Від шлюбу у сторін є повнолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 (а.с.9).

На даний момент ОСОБА_12 навчається в Одеському морському університеті, на факультеті транспортних технологій і систем, на контрактній основі, що підтверджується довідкою № 264 від 25.05.2018р. Строк закінчення навчання 30.06.2020р. (а.с.10), що також підтверджується договором № 603-8-16 від 19.08.2016р.(а.с.69).

В судовому засіданні встановлено про те, що відповідач ОСОБА_2 працював на підприємстві - ТОВ «Одеський олійнодобувний завод», у період з 01.12.2017р. по 28 лютого 2019 р., що підтверджується довідкою № 19 від 03.07.2018р. (а.с.72). Однак, 28 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_2 звільнений з роботи за згодою сторін.

19.12.2009р. між позивачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_13 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, зареєстрований Першим Суворовським відділом РАЦС Одеського міського стану Одеського міського управління, актовий запис № 1181 (а.с.8).

Із матеріалів справи вбачається про те, що ОСОБА_6 - дружина відповідача ОСОБА_2 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення дитиною 3-го віку, у період з 01.01.2016р. по 22.10.2018р., що підтверджується витягом з наказу № 726-02 від 11.12.2015р. (а.с.66).

Відповідач ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_6 мають малолітню доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.67).

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - мати відповідача ОСОБА_2 проживає разом з відповідачем та знаходиться на «Д» обліку у лікаря з діагнозом: дифузійний кардіосклероз, остеохондроз хребта, вестибуло-атаксичний синдром, що підтверджується листом № 01/06-05/247 від 16.07.2018р. КУ «Центру первинної медико-санітарної допомоги №7» (а.с.63).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія виписки із медичної картки амбулаторного хворого відповідача ОСОБА_2 , про проходження лікування відповідача з 10.05.2019 року по 23.05.2019 року в «Центрі первинної медико-санітарної допомоги» Одеської міської ради з діагнозом «Остеохондроз попереково- крижового відділу хребта, вторинний корінцевий синдром». Рекомендовано уникати фізичних навантажень.

Згідно наданих квитанцій відповідачем було сплачено за навчання ОСОБА_12 за 1-й курс - 6750 грн. (квитанція №ПН5020 від 30.08.2016р. (а.с.50,51)), за 2-й курс - 7400 грн. (квитанція №72 від 11.07.2017р. (а.с.52,53)), квитанція № ПН2747 від 05.02.2016р. у розмірі 540 грн. (а.с.54), квитанція № ПН2969 від 29.02.2016р. у розмірі 720 грн. (а.с.55), квитанція № ПН1713 від 22.03.2016р. у розмірі 810 грн. (а.с.56), квитанція № ПН2719 у розмірі 840 грн. (а.с.57).

Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов`язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримає захист та допомогу.

Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.199 СК України, передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється уразі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. а саме:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов,язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно дост. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи, про те, що відповідач ОСОБА_2 на теперішній час не трудовлаштований, на його утриманні знаходяться дружина, неповнолітня дитина та хвора мати, а також, суд враховує ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 надавав матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_12 від першого шлюбу, при таких обставинах суд вважає, про те, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 265 ЦПК України, ст. ст. 191, 192, 199, 200 СК України, -

ВИРІШИЛА:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 10.06.2019р.

Судя: Аліна С.С.