Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 752/8853/16-ц

провадження № 61-20086св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сікуцький Олександр Анатолійович,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва

від 13 червня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів:

Головачова Я. В., Вербової І. М., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького О. А. про визнання незаконним нотаріальних дій та визнання недійсними свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О. І. заведена спадкова справа, а 25 квітня 2013 року на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві № 229/6 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О. А. в порядку заміщення приватного нотаріуса цього ж нотаріального округу Марченко О. І. було прийнято спадкову справу для подальшого провадження. 28 травня

2013 року вона отримала від відповідача листи № 92 від 21 травня

2013 року; № 97 від 22 травня 2013 року; № 127 від 10 червня 2013 року про передачу спадкової справи та видачу на її ім`я свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя.

Зазначала, що 12 червня 2013 року вона звернулася до відповідача з проханням надати їй свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, проте відповідач повідомив їй, що передав ці свідоцтва її сину ОСОБА_3 на підставі виданої нею 27 березня 2012 року довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О. І., якою вона уповноважила

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті її чоловіка.

Вказувала, що ознайомившись зі змістом вказаної довіреності помітила, що в неї внесені зміни (закреслення слів та дописки), які були відсутні на час її видачі. У зв`язку з чим того ж дня скасувала цю довіреність.

Посилаючись на те, що правовстановлюючими документами на нерухоме майно незаконно заволоділи стороні особи проти її волі та вона позбавлена права розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд просила визнати незаконними дії відповідача щодо прийняття від ОСОБА_4 , який діяв від її імені на підставі довіреності

від 27 березня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О. І., яка мала дописки та інші не застережені видавником документа виправлення, заяв про видачу на її ім`я свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя, а також визнати недійсними видані нотаріусом свідоцтва про право власності на частку нерухомого майна у спільному майні подружжя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року, ухваленим у складі судді Антонової Н. В., позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними нотаріальні дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького О. А. щодо прийняття від громадянина ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності

від 27 березня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О. І. за реєстровим № 450, яка мала дописки та інші не застережені видавником документа виправлення, заяв про видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме: заяви за реєстровим № 21

від 21 травня 2013 року на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частку від 12/100 частки квартири АДРЕСА_2 ; заяви за реєстровим № 22 від 22 травня 2013 року на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_4 ; заяви за реєстровим № 28 від 10 червня

2013 року на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1412 га, що знаходиться по АДРЕСА_4 .

Визнано недійсними свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, видані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О. А. на ім`я ОСОБА_1 за заявами ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності від 27 березня

2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О. І. за реєстровим № 450, а саме: свідоцтво за реєстровим № 1202 від 21 травня 2013 року на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; свідоцтво за реєстровим № 1206 від 21 травня 2013 року на 1/2 частку

від 12/100 частки квартири АДРЕСА_2 ; свідоцтво за реєстровим № 1213 від 22 травня 2013 року

на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 ; свідоцтво за реєстровим № 1217 від 22 травня 2013 року

на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_4 ; свідоцтво за реєстровим № 1459 від 10 червня 2013 року на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1412 га, що знаходиться по АДРЕСА_4 .

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва

від 27 лютого 2017 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надавала згоди на внесення будь-яких дописок та виправлень (в тому числі щодо права повірених на отримання свідоцтв про право власності на спільне майно подружжя) у довіреність від 27 березня 2012 року і вказані дописки та виправлення були відсутні на дату її видачі.

Довіреність містить викреслення та дописки, застережені підписом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Марченко О. І., без зазначення дати внесення відповідних доповнень.

Суд першої інстанції зазначив, що підставою внесення викреслень та дописок у довіреність стала заява ОСОБА_4 та ОСОБА_3

від 28 березня 2013 року.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що внесення будь-яких змін та доповнень у довіреність допускається виключно під час вчинення нотаріальної дії, а тому задовольнив позов у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 видано довіреність ОСОБА_4 щодо оформлення всіх її спадкових прав на майно спадкодавця та будь-яких застережень щодо неможливості подання ним заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину, а також отримання відповідних свідоцтв довіреність не містить. Дописки та інші виправлення, які наявні у виданій довіреності були застережені підписом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О. І., яка вчиняла відповідну нотаріальну дію.

Також апеляційний суд виходив із того, що у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького О. А. не було підстав для відмови ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину.

Короткий зміст вимог касаційної скарг

У червні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року і залишити в силі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 752/8853/16-ц з Голосіївського районного суду м. Києва.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня

2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

07 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 752/8853/16-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків апеляційного суду щодо правомірності дій приватного нотаріуса, оскільки апеляційний суд безпідставно вважав, що нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину, повноваження на отримання яких мав ОСОБА_4 згідно довіреності до внесення у неї виправлень.

Пред`являючи позов ОСОБА_1 не просила визнавати недійсними свідоцтва про право на спадщину, правомірність видачі яких оцінював апеляційний суд, а нею заявлялись вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя, які були видані на підставі заяв ОСОБА_4 , та цим вимогам апеляційний суд не надав ніякої оцінки.

Натомість приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сікуцький О. А незаконно видав оспорювані свідоцтва особі, яка не мала повноважень на їх отримання. Надання додаткових повноважень на підставі внесення виправлень в довіреність без відома довірителя не передбачено чинним законодавством.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 , у зв`язку з чим 13 вересня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О. І. була заведена спадкова справа.

27 березня 2012 року позивачем на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О. І., якою ОСОБА_1 уповноважила вказаних осіб зокрема на оформлення своїх спадкових прав на майно спадкодавця; оформлення, отримання та подання необхідних документів для оформлення та отримання свідоцтв про право на спадщину; оформлення, отримання та подання всіх необхідних документів для переоформлення грошових коштів у банківських установах; після оформлення спадкових прав на майно проведення їх державної реєстрації; на представництво її інтересів.

Суди встановили, що 28 березня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які діяли від імені позивача, звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О. І. із заявою про внесення виправлення у довіреність від 27 березня 2012 року.

На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О. І. внесені виправлення у довіреність, видану позивачем 27 березня 2012 року на ім`я ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 , а саме викреслено слова «на спадщину на майно» та замінено їх словами «власності на частку у спільному майні подружжя»,

а також дописано «отримувати свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя».

Судами встановлено, що на підставі наказу Головного управління юстиції у м. Києві «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О. І.» № 229/6 в порядку заміщення останньої, 25 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О. А. прийнято спадкову справу для подальшого провадження.

На підставі заяв ОСОБА_4 , поданих від імені ОСОБА_1 ,

від 21 травня 2013 року, від 22 травня 2013 року та від 10 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О. А. були видані свідоцтва про право власності, а саме: свідоцтво за реєстровим № 1202 від 21 травня 2013 року на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; свідоцтво за реєстровим № 1206 від 21 травня 2013 року на

1/2 частку від 12/100 часток квартири АДРЕСА_2 ; свідоцтво за реєстровим № 1213 від 22 травня 2013 року на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 ; свідоцтво за реєстровим № 1217

від 22 травня 2013 року на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_4 ; свідоцтво за реєстровим № 1459 від 10 червня 2013 року на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1412 га по

АДРЕСА_4 .

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на момент ухвалення рішень судами попередніх інстанцій рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про нотаріат», в редакції чинній на час видання оскаржуваних свідоцтв, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

За змістом частини другої глави 8 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року у редакції чинній на час внесення вчинення оспорюваних нотаріальних дій, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене.

Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону України «Про нотаріат», а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень. Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. У разі наявності сумнівів щодо обсягу повноважень уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної або юридичної особи, від імені якої діє представник.

Згідно з пунктом 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 3253/5,

у редакції, чинній на час внесення виправлень у довіреність, дописки чи виправлення, зроблені у тексті посвідчувального напису, застерігаються нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису і скріплюються його підписом і печаткою із зазначенням дати.

Частиною першою статті 303 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення апеляційним судом, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що зі змісту виданої ОСОБА_1 довіреності вбачаються повноваження ОСОБА_4 щодо оформлення усіх спадкових прав позивача, а тому у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького О. А. не було підстав для відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину за заявою ОСОБА_4

Дійшовши вказаного висновку, апеляційний суд не врахував, що позивач не заявляла позовних вимог про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину та ОСОБА_4 приватний нотаріус Сікуцький О. А. таких свідоцтв не видавав.

Звертаючись із позовом до суду ОСОБА_1 пов`язувала незаконність нотаріальних дій із видачею нотаріусом свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя.

Свідоцтво про право на спадщину та свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя не є тотожними, ні за змістом ні за правовими підставами видачі.

Апеляційний суд зазначених обставин справи не врахував та не надав оцінки доводам сторін щодо правомірності видачі свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя, не оцінив поданих на обґрунтування вказаних обставин доказів, тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, апеляційний суд не в повній мірі дотримався вимог процесуального закону про необхідність дослідження доказів по справі у їх сукупності на предмет належності, допустимості та достатності; не перевірив доводів позивача та заперечень відповідача в межах заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим належним чином не обґрунтував свій висновок щодо правомірності видачі нотаріусом свідоцтв про право власності на частку у спільному майні подружжя.

За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги вказують на існування підстав для скасування судового рішення апеляційного суду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням викладеного касаційний суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої

статті 411 ЦПК України.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції належить врахувати викладене, дати належну оцінку доказам, поданим сторонами в межах позовних вимог, надати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович