ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6219/18
провадження № 2/753/1248/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2019 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Литвин Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики від 03.03.2015, а також договори про внесення змін та доповнень до даного договору позики від 03.03.2015 та 07.10.2015. На виконання зазначеного договору позивач передав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1081410,00 грн., що складало 37290,00 долар США, зі строком повернення не пізніше, ніж 03 грудня 2015 року. У якості забезпечення виконання зобов`язань по договору позики сторони уклали договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 .. Представник позивача зазначив, що позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак ОСОБА_4 грошові кошти не повернула та внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 821860,00 грн. (за курсом продажу складає 28340,00 доларів США). 01 листопада 2016 року ОСОБА_5 звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, яка була нотаріально посвідчена та вручена ОСОБА_4 07 листопада 2016 року. Однак по теперішній час відповіді на дану вимогу позивачем не отримано і заборгованість не погашено. Враховуючи суму основної заборгованості, розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат представник позивача вказує, що загальна сума заборгованості ОСОБА_4 складає 1643528,12 грн. У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, представник позивача просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів на підставі Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, що буде визначена при примусовому виконанні рішення суду, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та пояснив суду, що укладений договір позики є безпроцентним, вимоги про стягненні пені подані поза межами річного строку, установленого для стягнення неустойки, а тому є такими, що задоволенню не підлягають. Також представник відповідача зазначив, що розмір неустойки значно перевищує розмір основної заборгованості і є непропорційним сумі боргу. Представник відповідача вважає необгрунтованими вимоги позивача щодо нарахування інфляційних витрат, так як індексації підлягає лише грошова одиниця гривня, а не долар США. Представник відповідача не погодився з розрахунком курсу валют у розмірі 29 гривень за один долар США, оскільки на день укладення договору позики курс долару США складав 24,82 гривні. Також представник відповідача просив у позовних вимогах відмовити з причину пропуску строків позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, 03.03.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики згідно якого позичальник під час підписання договору отримав від позикодавця грошову суму у розмірі 940470,00 грн, що за курсом продажу доларів США АТ «Райффайзен банк Аваль» станом на 03.03.2015 складає 32430,00 доларів США. Пунктом 3 даного договору сторони погодили, що позика є безпроцентною.

Відповідно до п. 4 даного Договору за прострочення виконання зобов`язань за цим договором більше, ніж на 3 дні позичальник виплачує пеню в розмірі, що еквівалентний 2% від суми простроченого зобов`язання на день нарахування пені за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення.

Згідно із п. 5, 6 вищевказаного договору позики слідує, що позикодавець має право у разі невиконання умов цього Договору або порушення позичальником строків виплати, передбачених п. 2 та п. 3 (б) звернути стягнення на будь-яке майно позичальника на яке, згідно з законодавством України, може бути звернено стягнення, у випадку недостатньої вартості заставного майна. З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальником за цим Договором сторони зобов`язуються, що у порядку та строки, визначені цим договором буде укладено договір іпотеки, відповідно до якого позичальник передасть в іпотеку позикодавцю належну йому квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Відповідно до договору № 2 про внесення змін та доповнень до договору позики від 07 жовтня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 погодили, що позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі 1081410,00 грн., що за курсом продажу США АТ «Райффайзен Банк Аваль» (1 долар=29,0 грн.) станом на 03 березня 2015 року складає 37290,00 долар США. Частину позики в розмірі 940470,00 гривень (складає 32430 доларів США) позикодавець передав позичальнику під час підписання договору 03.03.2015. Частину позики в розмірі 140940,00 грн. (складає 4860 доларів США) позикодавець передав позичальнику під час підписання цього договору № 2 про внесення змін та доповнень до договору позики від 03.03.2015.

Згідно із п. 2 договору № 2 про внесення змін та доповнень до договору позики від 07.10.2015 сторони домовились і позичальник дає згоду, що у випадку ревальвації національної валюти, сума в гривнях, яка підлягає поверненню, буде еквівалентна сумі 37290,00 доларів США за курсом не нижче курсу їх продажу АТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 03 березня 2015 року, вказаного в п.1 цього договору позики, а саме: 1 долар = 29,0 грн.

Відповідно до п. 3 договору № 2 про внесення змін та доповнень до договору позики від 07.10.2015 остаточний розрахунок за цим Договором позики має бути здійснено не пізніше 03 грудня 2015 року (а.с. 18-19).

Відповідно до п. 1.2. договору іпотеки № 671 від 03.03.2015 у якості забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_4 на підставі договору позики від 03.03.2015, іпотекодавець ( ОСОБА_4 ) передає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із п. 2.1. договору іпотеки сторони оцінюють предмет іпотеки в сумі 1498406,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із п. 5.4. договору іпотеки у разі порушення умов основного договору та/або умов договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та чинного законодавства України (а.с. 20-23).

Відповідно до свідоцтва № 245 від 17.01.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О. передав заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 з вимогою про сплату нею боргу за договором позики від 03 березня 2015 року та додатковими договорами до нього. Заява була передана поштою та одержана адресатом 07 листопада 2016 року (а.с. 24).

Згідно із розписками від 03.04.2015, 03.06.2015, 05.05.2015, 06.07.2015, 05.08.2015, 03.09.2015, 07.10.2015, 03.11.2015, 04.04.2016, 15.08.2016 ОСОБА_5 прийняв грошові кошти у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 03.03.3015 на загальну суму 8950 доларів США (а.с. 115-123).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 615 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 610-614 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, вислухавши доводи сторін та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив, що позивач свої зобов`язання за договором позики виконав належним чином, а відповідач надані йому у борг грошові кошти у встановлений у договорі позики строк у повному обсязі не повернула, внаслідок чого утворилась у розмірі 821860,00 грн.

Розрахунок: 1081410,00 грн. - 259550,00 грн. = 821860,00 грн., де 1081410,00 грн. - це сума загальної заборгованості за договором позики, а 259550,00 грн. - це сума боргу, яка сплачена відповідачем (8950 доларів США * 29,00 грн.).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України.

Враховуючи прострочення виконання грошового зобов`язання ОСОБА_4 за договором позики, суд дійшов висновку, що позивачем обгрунтовано заявлено вимоги про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 625 ЦК України за несвоєчасне повернення коштів суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції за період з 03.12.2015 р. по 04.04.2018 р. у розмірі 191556,30 грн. та три відсотки річних у розмірі 54730,05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 та ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач просив суд стягнути на його користь пеню за прострочення виконання зобов`язання і здійснив розрахунок пені на підставі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов`язання за кожен день прострочення, оскільки встановлений договором розмір пені значно перевищує суму основного зобов`язання.

Так, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені за трьохрічний період. Водночас суд, керуючись ч. 1 ст. 2 ст. 258 ЦК України, вважає за необхідне стягнути пеню за прострочення виконання відповідачем зобов`язання за період тривалістю 1 рік, а саме, з 04 квітня 2017 року по 4 квітень 2018 року у розмірі 236850,73 грн.

Суд звертає увагу, що іншого строку позовної давності, ніж той, що передбачений законом, не передбачено ні в договорі позики, ні в договорі іпотеки.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст.590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Згідно із ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань.

Позиція ОСОБА_4 стосовно того, що вимоги позивача щодо нарахування інфляційних витрат є необгрунтованими, так як індексації підлягає лише грошова одиниця гривня, а не долар США, суд не бере до уваги з наступних підстав.

Згідно ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що у борг отримував грошові кошти у валюті - гривня, а зі змісту договору позики випливає, що вказівка на валюту долар США використовувалась як грошовий еквівалент задля усунення ризиків при ревальвації національної валюти.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що в договорі позики використовувалась валюта гривня і відповідно вона підлягає індексації.

Позиція відповідача щодо незгоди з розрахунком курсу валют у розмірі 29 гривень за один долар США, оскільки на день укладення договору позики курс долару США складав 24,82 гривні, спростовуються п. 2 договору № 2 про внесення змін та доповнень до договору позики від 07.10.2015. А саме, у даному пункті сторони домовились, що у випадку ревальвації національної валюти, сума в гривнях, яка підлягає поверненню, повинна складати за курсом не нижче ніж 29,0 грн. за 1 долар США.

За таких обставин, враховуючи, що позичальник ОСОБА_4 належним чином умов договору позики не виконувала, внаслідок чого утворилась сума заборгованості у розмірі 1304997,08 грн., тому суд визнає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення наявної заборгованості за даним договором.

Крім того, згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 8810,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 11, 13, 15, 16, 256, 258, 525, 526, 530, 575, 589, 590, 610, 611, 615, 629, 1046 Цивільного кодексу України, ст. 3, 7, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 7, 9, 13, 19, 76, 81, 89, 141, 244, 245, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) перед ОСОБА_7 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за договором позики від 3.03.2015 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстрованого у реєстрі за №669, а також договору про внесення змін та доповнень від 3.06.2015 року до договору позики від 3.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстрованого у реєстрі за №1572 та договору №2 про внесення змін та доповнень від 7.10.2015 року до договору позики від 3.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстрованого у реєстрі за №2941, на підставі договору іпотеки від 3.03.2015 року року, укладенго між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., зареєстрованого у реєстрі за №671, у розмірі 1 304 997 грн. 08 коп., з яких 821 860 грн. - основна сума заборгованості за договором позики, 191 556 грн. 30 коп. - сума інфляційних втрат за невиконання умов договору, 54 730 грн. 05 коп. - 3%-річних, 236 850 грн. 73 коп. пені за прострочення виконання зобов`язання, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ; загальна площа 72,3 м2; житлова площа 42,3 м2, яка належить на праві власності ОСОБА_9 шляхом проведення прилюдних торгів на підставі Закону України «Про виконавче провадження» за ціною, що буде визначена при примусовому виконанні рішення суду, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій, в задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 810 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя О.М. Колесник