1Справа № 335/2336/19 2-к/335/3/2019
У Х В А Л А
22 липня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Соболєвої І.П.,
з участю секретаря Хома Д.М.,
розглянувши клопотання Інспекції міністерства з доходів і зборів Республіки Білорусь по Мінській області, що надійшло від Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України виконавчого листа № 2/1104/2018, виданого на підставі рішення суду Солігорського району Міської області Республіки Білорусь від 2 жовтня 2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу по державному миту,
26.02.2019 до Оржонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшло клопотання Інспекції міністерства з доходів і зборів Республіки Білорусь по Мінській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України виконавчого листа № 2/1104/2018, виданого на підставі рішення суду Солігорського району Міської області Республіки Білорусь від 02.10.2018 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу по державному миту.
На виконання вимог ч. 1 ст. 467 ЦПК України 04.03.2019 ОСОБА_1 надсилалося судом клопотання разом з рішенням, та пропонувалось у місячний строк подати можливі заперечення проти клопотання. Відправлення було отримано особисто ОСОБА_1 , про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2019, клопотання призначено до розгляду.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, отримавши ухвалу суду.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 467 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, не є перешкодою для розгляду клопотання.
Суд, розглянувши клопотання, та дослідивши подані до клопотання документи, вважає за необхідне клопотання задовольнити з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
На даний час між Україною і Білорусією чинна Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам», підписана країнами-учасницями СНД в м. Мінську 22.01.1993 та ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 № 240/94-ВР.
Відповідно до ч. 2 ст. 54 Мінської Конвенції, суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що передбачені цією Конвенцією умови додержано. У такому випадку суд постановляє рішення про примусове виконання.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
У відповідності до ч. 1ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
Відповідно до ч. 2ст. 466 ЦПК України до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно до ст. 81,82 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Як вказує Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї Постанови від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.
Судом встановлено, що рішенням суду Солігорського району Міської області Республіки Білорусь від 02.10.2018, яке набрало законної сили 12.11.2018, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав (справа №2-1104/2018).
Рішенням Солігорського району Міської області Республіки Білорусь від 02.10.2018 ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фару Португалії, та стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави державне миту в сумі 73 (сімдесят три) білоруських рубля 50 (п`ятдесят) копійок.

19.10.2018 видано виконавчий лист № 2/1104/2018 на підставі рішення суду Солігорського району Міської області Республіки Білорусь від 02.10.2018 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення 73 рублів 50 копійок державного мита, стягувач Головне управління Міністерства фінансів Республіки Білорусь по Мінській області, УНП 600537220, розрахунковий рахунок BY8АКВВ відкритого акціонерного товариства «АСБ Беларусбанк», БИК банку АКВВВY2X, призначення платежу: державне мито за здійснення юридично значущих дій 03002.

Строк пред`явлення виконавчого листа № 2/1104/2018, виданого на підставі рішення суду Солігорського району Міської області Республіки Білорусь від 02.10.2018 клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду подано у відповідності до вимог ст. 463 ЦПК України.

Згідно до ч. 6 ст. 467 ЦПК України, розглянувши подані документи, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Враховуючи те, що при розгляді клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду, не встановлені обставини, передбачені ст. 55 Мінської Конвенції та ст. 463 ЦПК України, які б перешкоджали виконанню рішення суду на території України, а також те, що при розгляді клопотання суд обмежується лише встановленням того, що передбачені Мінською Конвенцією умови додержано, суд вважає клопотання обґрунтованим, а вказане рішення таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Керуючись ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 22.01.1993, ст. 462-467ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Інспекції міністерства з доходів і зборів Республіки Білорусь по Мінській області, що надійшло від Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України виконавчого листа № 2/1104/2018, виданого на підставі рішення суду Солігорського району Міської області Республіки Білорусь від 2 жовтня 2018 року про стягнення з громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суми заборгованості по державному миту в розмірі 73 (сімдесят три) білоруських рубля 50 (п`ятдесят) копійок, стягувач Головне управління Міністерства фінансів Республіки Білорусь по Мінській області, УНП 600537220, розрахунковий рахунок BY8АКВВ відкритого акціонерного товариства «АСБ Беларусбанк», БИК банку АКВВВY2X, призначення платежу: державне мито за здійснення юридично значущих дій 03002.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.П. Соболєва