ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7420/19 Справа № 182/3205/19 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів : Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Чубіної А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ЕКО ТЕХНОЛОГІЯ»,

третя особа - Нікопольська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року, ухваленого суддею Багровою О.Г. в м.Нікополі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 11 червня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ЕКО ТЕХНОЛОГІЯ» в якому просив зобов`язати відповідача привести самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у придатний для використання стан шляхом повного демонтажу, знесення та прибирання за власний рахунок споруди та обладнання автозаправного комплексу, належного відповідачу

В обґрунтування позову зазначив, що 14.02.2019 року він дізнався про існування розташованої на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м.Нікополя, незаконної, без відповідного належного договору оренди/суборенди, з порушенням цільового призначення цієї земельної ділянки автозаправної станції під трендом «Інтер Еко» належної відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер Еко Технологія».

Вважає, що її протиправна загально небезпечна діяльність порушує діюче законодавство та шкодить його інтересам та інтересам громади м.Нікополя. Зазначений автозаправний комплекс розташований за адресою: вул.Героїв Чорнобиля 2( АДРЕСА_2 ,2-б) в м.Нікополі, Дніпропетровська область.

Зазначав, що земельна ділянка під розміщення АЗС «Інет Еко» у власність або користування не надавалась, продаж земельних ділянок за цією адресою на конкурентних засадах виконавчими органами Нікопольської міської ради не здійснювався. Документація із землеустрою на вказані земельні ділянки у виконавчих органах Нікопольської міської ради відсутня. Таким чином, відповідач самовільно зайняв земельну ділянку без оформлення її права користування чи оренди та проводить там свою незаконну суспільно-небезпечну господарську діяльність.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухваленим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про повне задоволення його позовних вимог.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим ним письмовим доказам, які підтверджують факт самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки з розташуванням на ній незаконної АЗС. Вказує на протиправність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позбавлення його права на допит свідків, на призначення відповідної експертизи, на витребування необхідних доказів. ОСОБА_1 , посилаючись на лист Виконкому Нікопольської міської ради, її позицію, викладену в поясненнях на позов, наголошує на тому, що незаконна споруда АЗС «Інтер Еко» є самочинною будовою в розумінні положень статті 376 ЦК України, яка є об`єктом підвищеної небезпеки, які створюють загрозу для життя та здоров`я людей та довкілля.

Позивач наголошує на тому, що дії відповідача, який протиправно зайняв земельну ділянку для здійснення своєї незаконної загально небезпечної господарської діяльності порушуються його права та права інших громадян та суспільства в цілому.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_1 , який у повному обсязі підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та просив їх задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.05.2019 року земельні ділянки за адресою АДРЕСА_3 б є зареєстрованими на праві комунальної власності за територіальною громадою міста Нікополя, перебувають в оренді на підставі договорів у орендарів ОСОБА_2 , ТОВ „ВОСТОКГАЗ, ТОВ „МАКРО ПОІС ПЛЮС (а.с. 25-49).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.05.2019 року на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 а зареєстровано на праві приватної власності за ТОВ „МАКРО ПОІС ПЛЮС будівля автозаправної станції.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.05.2019 року на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 б зареєстровано право власності на комплекс технічного обслуговування автомобілів на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.05.2019 року на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано право власності на нежитлові будівлі за ОСОБА_3 .

Судом встановлено , що спірні земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 б перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Нікополя, у з в`язу з чим, вирішення питання щодо приведення самовільно зайнятої земельної ділянки в належний стан шляхом знесення споруди у випадку встановлення органами державного контролю самовільного зайняття цих земельних ділянок належить до виключних повноважень Нікопольської міської ради.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходив з того, що вимоги позивача щодо порушення відповідачем його прав та інтересів є необґрунтованими та не доведені належним чином, оскільки позивач з огляду на зміст позовних вимог не має на меті захист безпосередньо своїх прав або інтересів та не є повноважною особою діяти від імені територіальної громади міста Нікополя.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не може погодитись з доводами скаржника, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так, під час судового розгляду справи, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів встановив, що розпорядження землями комунальної власності м.Нікополь, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до статті 9 ЗК, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", відноситься до виключних повноважень Нікопольської міської ради як колегіального органу.

Відповідно до пункту 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно статті 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Доводи позивача щодо самовільного зайняття земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , спростовані наявними у справі доказами дослідженими судом, зокрема земельні ділянки за адресою АДРЕСА_3 б перебувають в оренді на підставі договорів у орендарів ОСОБА_2 , ТОВ „ВОСТОКГАЗ, ТОВ „МАКРО ПОІС ПЛЮС, а на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано право власності на нежитлові будівлі за ОСОБА_3 .

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 не є співвласником чи користувачем частини спірної земельної ділянки, не є суміжним власником чи користувачем земельних ділянок по межі земельної ділянки , яка перебуває в комунальній власності Нікопольської міської ради, проживає в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області.

Оскільки, розпорядження землями комунальної власності м.Нікополь, відноситься до виключних повноважень Нікопольської міської ради як колегіального органу, тому порушувати питання про приведення зайнятих земельних ділянок у придатний для використання стан має виключноНікопольська міська рада, тоді, як позивач, таких повноважень не має.

Згідно Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» від 18.01.2001 №2245-ІІІ, постанов Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки» від 11.07.2002 № 956 та «Про затвердження переліку видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку» від 28.08.2013 №808, автозаправні станції та комплекси, а також автогазонаповнювальні компресорні станції, автомобільні газозаправні станції зрідженого газу, дійсно є суб`єктами підвищеної небезпеки.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до приписів абзацу 4 пункту 7 та 8 частини 1 статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснення відповідних заходів контролю щодо будівництва, зокрема автозаправних станцій належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду Державної архітектурно-будівельної України через головних інспекторів будівельного нагляду, тоді, як позивач, також, такими повноваженнями не наділений, а отже не має права порушувати питання щодо протиправної загально небезпечна діяльність автозаправної станції «Інтер Еко», належної відповідачу.

Доводи скаржника про незаконність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позбавлення його права на допит свідків, на призначення відповідної експертизи, на витребування необхідних доказів, колегія суддів відхиляє.

Нормами ч.7 ст.279 ЦПК України встановлено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

З матеріалів справи видно, що під час подачі позову, позивачем не подавалось клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, не містять матеріали справи такого клопотання і після надіслання відповідачем відзиву на позов, який йому направлявся у відповідності з вимогами закону, тому доводи позивача у цій частині, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегія суддів, з огляду на вищезазначене повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його прав відповідачем на рівні, що може вважатись істотним з огляду на права інших осіб та бути достатнім для пред`явлення вимог про знесення вказаних в позовній заяві споруд.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам, обставинам справи, відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: