Ухвала

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 404/7007/17

провадження № 61-7466ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 листопада 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України в Кіровоградській області (далі - ДКСУ в Кіровоградській області), Прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області (далі - ГУ НП у Кіровоградській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Позовна заява мотивована тим, що 13 лютого 2015 року слідчим слідчого відділу Кіровоградського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі - СВ Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області) ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 20 грудня 2014 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда

від 21 грудня 2014 року за поданням слідчого СВ Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області відносно ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та поміщено до слідчого ізолятора (далі - СІЗО) міста Кіровограда терміном до 17 лютого 2015 року включно.

29 грудня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово. Під вартою ОСОБА_1 пробув 9 діб.

У подальшому, вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда

від 09 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2016 року вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи під вартою, був під слідством та судом у період з 20 грудня 2014 року до 17 вересня 2015 року, тобто

8 місяців 28 днів.

Посилаючись на те, що притягненням до кримінальної відповідальності, ув`язненням та незаконним засудженням був порушений нормальний ритм життя позивача, порушені його плани, постраждала його репутація як громадянина, перебування у СІЗО негативно вплинуло на його фізичне та психічне здоров`я, ОСОБА_1 , з урахування збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку ДКСУ, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 450 000 грн та 50 000 грн витрат, понесених у зв`язку з наданням юридичної допомоги.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку ДКСУ, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 30 000 грн моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач перебував під слідством та судом 8 місяців 28 днів, у зв`язку з чим останній має паво на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Крім того, вимога щодо відшкодування 50 000 грн витрат на правову допомогу є безпідставною, оскільки не доведена належними та допустимими доказами.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 березня 2019 року рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 листопада 2018 року змінено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через ДКСУ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди слід керуватися Законом України

від 06 грудня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів», який набрав чинності 01 січня 2017 року, виходячи із мінімальної розрахункової величини у розмірі 1 600 грн. На час розгляду справи мінімальна заробітна плата станом на листопад 2017 року становила

3 200 грн відповідно до Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік».

У касаційній скарзі ГУ НП у Кіровоградській області просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, судами попередніх інстанцій не досліджено і не вказано жодного доказу, який би вказував на спричинення позивачу моральної шкоди.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 13 лютого 2015 року слідчим СВ Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області Авагяну Г. В. повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 20 грудня 2014 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою

статті 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда

від 21 грудня 2014 року за поданням слідчого СВ Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області відносно ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та поміщено до СІЗО міста Кіровограда терміном до 17 лютого 2015 року включно.

29 грудня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово. Під вартою ОСОБА_1 пробув 9 діб.

У подальшому, вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда

від 09 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2016 року вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи під вартою, був під слідством та судом у період з 20 грудня 2014 року до 17 вересня 2015 року, тобто

8 місяців 28 днів.

Відповідно до статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з частиною першою, п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до статті першої, другої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що, у зв`язку з перебуванням під слідством і судом,

був порушений нормальний ритм життя ОСОБА_1 , порушені його плани, постраждала його репутація як громадянина, перебування у СІЗО негативно вплинуло на його фізичне та психічне здоров`я, тому розмір моральної шкоди визначено з урахуванням його доведеності позивачем та принципів справедливості та розумності.

Установлено, що ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом у період

з 20 грудня 2014 року до 17 вересня 2015 року, тобто 8 місяців 28 днів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі:

з 01 січня - 3 723 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що період перебування позивача під судом та слідством становить 8 місяців 28 днів, та врахувавши установлений законодавством розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом у розмірі 3 200 грн, дійшов обґрунтованого висновку,

з урахуванням принципів справедливості та розумності, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, не є обґрунтованими, оскільки факт заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується відповідними доказами і не спростовані відповідачами

у справі.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби в Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 листопада 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 березня 2019 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Сердюк