БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1010/19
Провадження № 2/497/702/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря - Ковтун О.І.

без участі сторін,

розглянувши, у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської районної державної адміністрації Одеської області, Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей» в розмірі 0.30 умовних кадастрових гектарах, яка належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай), виданого Болградською районною державною адміністрацією Одеської області від 17.03.1997 року.

Стверджує, що право на земельну частку (пай), яке належало його покійній матері реалізоване нею частково, оскільки їй як і іншим колишнім членам КСП «Кубей» в натурі надавались земельні ділянки тільки під ріллею. Вона мала право на два види земельних ділянок: рілля та багаторічні насадження, але фактично в натурі була виділена земельна ділянка під ріллею. Таким чином, право же на земельну ділянку під багаторічними насадженнями реалізовано не було. Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Позивач в підготовче засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.22), проте позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні у повному обсязі, просив судовий розгляд провести у його відсутність, про що надав заяву до суду (а.с.68).

Відповідач Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином (а.с.22). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідні заяви (а.с.64).

Представник відповідача Болградської районної державної адміністрації Одеської області Федоренко С.М., діючий на підставі довіреності від 02.01.2019 року за № 01/01-34/002 (а.с.66) не заперечував щодо задоволення позовних вимог та розгляду справи без їх участі (а.с.65).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

За ч.2 ст.182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Спадкоємцем за законом першої черги є її син ОСОБА_1 (а.с.9), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входило усе належне їй майно, в тому числі земельна ділянка в розмірі 2.23 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 07.06.2004 року (а.с.47), та право на земельну частку пай розміром 0.30 умовних кадастрових гектара згідно сертифікату серії НОМЕР_5 від 17.03.1997 року (а.с.12).

За повідомленням Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 27.04.2018 року за №01/р/к-699/3 згідно з наявною в Болградській РДА інформацією середній розмір земельної частки (паю) в колишньому КСП «Кубей» становить 2.0 умовних кадастрових гектара (у тому числі - 1.68 у.к.га, сади - 0.0574 у.к.га та виноградники - 0.2526 у.к.га). Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише земельні ділянки під ріллею, право під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) реалізовано не було. Таким чином розмір земельної частки (паю) на які мають право громадяни власники земельних часток паїв складає 0.31 га (0.0574 + 0.2526). Оскільки право на земельні частки (паї) визначалося в умовних кадастрових гектарах, числа, якими зазначалася відповідна площа, завжди округлювалися до десятих (одна цифра після коми). Таким чином в усіх документах, які складалися з цього приводу, завжди зазначалася площа 0.3 га (а.с.17).

Довідкою Відділу у Болградському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 10.05.2018 року підтверджується, що згідно наявних у Відділі Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 року за гр. ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка на території Кубейської (Червоноармійської) сільської ради Болградського району площею 2.23 га (під ріллею) на підставі державного акту серії НОМЕР_4 , зареєстрованого за№8093-т від 07.06.2004 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 , розміром 2.0 умовних кадастрових гектарів, реєстраційний номер 119 на території Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.18-19)

Середній розмір земельної частки (паю) по КСП «Кубей» становить 2.0 умовних кадастрових гектара, у тому числі: орні землі -1.68 у.к.га, сади - 0.0574 у.к.га, виноградники- 0.2526 у.к.га.

Громадяни-члени КСП «Кубей», у тому числі і гр. ОСОБА_2 реалізувала своє право власності на земельну ділянку лише під ріллею. Таким чином, залишилось не реалізованим право на земельну частку пай ОСОБА_2 саме на багаторічні культури: 0.30 умовних кадастрових га - за особистим сертифікатом.

Під час виділення в натурі на місцевості земельних ділянок державні акти були видані пайщикам лише на земельні ділянки під ріллею, право на землю під багаторічними насадженнями (сади та виноградники) реалізовано не було (а.с.18-19).

З матеріалів спадкової справи (а.с.25-61), наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. вбачається, що з заявою до нотаріуса від 09 червня 2015 року звернувся син померлої ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 (а.с.29).

Позивачу 18 вересня 2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на пайовий фонд майна СВК «Кубей» та на земельну ділянку розміром 2.23 га у межах згідно з планом (а.с.58).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 також успадкував і право на земельну частку (пай) розміром 0.30 умовних кадастрових га на багаторічні насадження, тобто право яке мала і спадкодавець ОСОБА_2 , однак не реалізувала його за свого життя.

Позивач мав намір оформити належним чином своє право на земельну частку (пай), втім приватним нотаріусом йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю в свідоцтві про право на спадщину інформації про спадкування ними саме права на земельну частку (пай).

Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України.

Положеннями ст.ст.1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Положеннями ст.1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

В силу перелічених правових норм, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, який скористався своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті його матері.

Разом з цим його право порушено, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя ОСОБА_2 не оформила належним чином своє право на земельну частку (пай) розміром 0.30 у.к.га на багаторічні насадження.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Статтею 1 Закону визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), а саме:

- колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

- громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом…

Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно ст. 2 Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Стаття 3 Закону визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв)

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 мала право на земельну частку (пай) розміром 2.0 умовних кадастрових гектара у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей», яка у подальшому на підставі свого сертифікату серії НОМЕР_5 від 17.03.1997 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 07.06.2004 року зі складом сільськогосподарських угідь у вигляді ріллі розміром 2.23 га, при цьому оригінал сертифіката був вилучений взамін на виданий державний акт (а.с.12, 18, 47).

Проте за час свого життя ОСОБА_2 , не змогла реалізувати своє право на земельну частку пай зі складом сільськогосподарських угідь у вигляді багаторічних насаджень, та не отримала відповідний державний акт.

З огляду на зазначене, позивач згідно вимог чинного законодавства успадкував дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Згідно ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

В зв`язку з зазначеним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.25, 116, 125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-82, 140, 200, 258, 315-319, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Болградської районної державної адміністрації Одеської області, Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Червоноармійське (нині Кубей), Болградського району Одеської області, паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 05.11.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , право на земельну частку (пай) в землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Кубей», в розмірі 0.30 умовних кадастрових гектарах під багаторічними насадженнями, що належала ОСОБА_2 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_5 , виданого на підставі рішення Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 13 вересня 1996 року №738, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті мати ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя С.В.Кодінцева