Справа № 300/127/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів Готри Т. Ю., Кондора Р. Ю.

з участю секретаря Чучки Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Воловецького районного суду від 20 березня 2019 року, ухвалене суддею Вотьканич В. А., повний текст рішення складено 20 березня 2019 року, по справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року АТ КБ "Приватбанк" пред`явив позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.09.2018 року у нього утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 40 492, 68 грн. З них:

- 1609, 67 грн. борг по кредиту;

- 35 678, 60 грн. борг за відсотками;

- 800 грн. пеня та комісія;

- 500 грн. фіксована частина штрафу;

- 1904, 41 грн. процентна складова штрафу.

Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, заборгованість за договором не погашає, а тому позивач просив стягнути цю заборгованість в розмірі 40492, 68 грн. у судовому порядку (а.с.2-4).

Заочним рішенням Воловецького районного суду від 20 березня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а.с.56-57).

На це рішення АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу. Скаржник зазначає, що відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача: баланс станом на дату укладення кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами. При цьому отримані кредитні кошти банку не повернуті. У зв`язку з цим скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» Гриниха Т. Ю. скаргу підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена про час та місце його проведення належним чином.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 мотивуючи його тим, що остання відповідно до укладеного договору № б/н від 12 грудня 2012 року отримала кредит в розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначає, що своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима відповідачка не виконала, внаслідок чого станом на 30.09.2018 року у неї утворилася заборгованість по кредиту в розмірі 40 492, 68 грн. З них:

- 1609, 67 грн. борг по кредиту;

- 35 678, 60 грн. борг за відсотками;

- 800 грн. пеня та комісія;

- 500 грн. фіксована частина штрафу;

- 1904, 41 грн. процентна складова штрафу.

Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (справа № 161/16891/15).

В даному випадку банк не надав оригіналу анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанку».

Крім того, з цієї анкети-заяви неможливо встановити на отримання яких саме банківських послуг було волевиявлення ОСОБА_1 Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки.

Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування) у справі відсутня. «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» по-перше, не підписаний ані позичальником, ані кредитором і не містить ніяких вихідних реквізитів, по-друге, цей текст містить окремі умови кредитування за чотирма варіантами видачі та обслуговування карт «Універсальна» і по суті не є Тарифами банку як такими, а Тарифи банку, які теж є обов`язковою складовою кредитного договору, не були додані до позовної заяви. Понад те, зміст зазначених варіантів умов кредитування з очевидністю вказує на їх запровадження в тому числі значно пізніше від дати, яку позивач вважає днем укладання кредитного договору (у 2014-2015 рр.).

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.1.33., 1.1.6.1.-1.1.6.2.2. Умов і Правил, за яким позичальник може приєднатися до Умов і Правил не в повному обсязі, про зміни у в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

Відповідно до правової позиції позивача, кредит був наданий відповідачу на умовах сплати за користування коштами процентів за ставкою 30% річних (2,5% на місяць). Однак, позивач не надав доказів укладання договору саме на таких умовах, погодження їх встановленим порядком із позичальником, а наданий ним текст щодо умов кредитування передбачає в усякому разі два різні варіанти кредитування із базовою процентною ставкою у 2,5% на місяць: «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і «Універсальна Gold», до того ж, ці ставки не були стабільними. У зазначених умовах порядок і формула обрахунку пені визначені індивідуально і не співпадають із тими, що передбачені у п. 2.1.1.12.6.1. Умов і Правил, де, наприклад, розрахунок пені (1) передбачений як базова процентна ставка за договором / 30 + 50,00 грн одноразово, а пеня (2) не передбачена. Мають місце й інші відмінності.

Умови і Правила містять суперечливі положення щодо моменту (дати) укладання договору. Так, з одного боку, зазначено, що підписанням заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг, що за своїм правовим змістом відповідає положенням ст. 638, ст. 639 ч. 2, ст. 640 ч. 1 ЦК України, з іншого боку, одночасно вказано, що датою саме укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві, тобто, дата укладання договору обумовлена іншою дією, яка повинна бути вчинена сторонами (видача/отримання картки) і має фіксуватися в заяві, що за своїм змістом не відповідає правилам ані частини 2 статті 640 ЦК України, у якій ідеться про дію, передбачену саме актом цивільного законодавства, ані частини 1 статті 212 ЦК України, оскільки не йдеться про обставину, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Такі положення по суті суперечать одні одним, допускають їх неоднозначне тлумачення щодо, зокрема, моменту виникнення відповідних правовідносин із правовими наслідками, що з цього випливають, чим створюють правову невизначеність, а відтак, порушують права учасників цивільних правовідносин.

В Анкеті-заяві відсутня фіксація факту видачі у певний день відповідачу кредитної картки із відповідними її реквізитами. Водночас поза тим, що надані апеляційному суду банком довідки за відсутності відповідних реквізитів документів не відповідають встановленим ст.ст. 77-79, 95 ЦПК України вимогам щодо належності та допустимості письмового доказу, зміст цих довідок у сукупності зі змістом анкети-заяви та виписки вказує на те, що платіжні картки були видані в день підписання анкети-заяви.

Таким чином, у справі відсутній кредитний договір від 12.12.2012 б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір, тож сторони не уклали договір у формі, що її визначив сам позивач. За наведених вище обставин, у справі не можна зробити однозначного висновку ані про факт укладання кредитного договору як такий, якщо на цьому факті наполягає позивач, а, отже, не можна визначити із належною точністю і певністю підставу виникнення спірних правовідносин, ані про умови надання коштів.

Відсутність доказів дотримання належної письмової форми кредитного договору має наслідком його нікчемність, а також відсутність правової підстави для пред`явлення банком позову про стягнення боргу, що виник саме з такого договору та на погоджених сторонами умовах. На час розгляду справи судом немає можливості встановленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачу, зокрема, щодо відсотків, комісій, відповідальності за порушення грошових зобов`язань, які у відповідній частині впливають на сукупну вартість кредиту, належать до істотних умов кредитного договору. З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачем, пояснення позивача щодо умов надання коштів не можуть бути враховані.

Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачем не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставне.

Наведені обставини, відсутність належних і допустимих доказів виникнення саме кредитних правовідносин, нікчемність кредитного договору виключали можливість задоволення позову, який по суті ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях, із тих правових і фактичних підстав і в тих межах, в яких він був пред`явлений.

З урахуванням вказаного, місцевий суд правильно визнав, що позивач не довів належними та допустимими доказами надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а також наявність заборгованості, що відповідає умовам договору.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» - залишити без задоволення

Заочне рішення Воловецького районного суду від 20 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий ____________

Судді ____________

____________