Провадження № 22-ц/4808/1511/19
Головуючий у 1 інстанції Островський Л.Є.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат - Долинка Орест Антонович, до ОСОБА_4 про стягнення коштів, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02 серпня 2018 року, постановлену суддею Островським Л.Є.,

Короткий зміст позовних вимог

01 серпня 2018 року представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на ? частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 .

Заяву обґрунтовано тим, що до Івано-Франківського міського суду подано позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів в сумі 30 500 гривень, 6000 польських злотих, 2200 євро, 15600 доларів США, а також 1605, 05 гривень інфляційних витрат, 92 909, 23 гривень пені, 8343, 78 гривень 3% річних. На 31 липня 2018 року ціна позову становить 663 408, 90 гривень. Відповідачу на праві приватної власності належить ? частка двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. У випадку задоволення позову з відповідача буде стягнута сума грошових коштів. В подальшому, якщо ці кошти не будуть добровільно сплачені відповідачем, рішення суду буде підлягати примусовому виконанню, в тому числі за рахунок належного відповідачу на праві приватної власності майна. Отже, за відсутності накладеного арешту на майно, воно, на час розгляду даної справи судом, може бути відповідачем відчужене, що унеможливить виконання рішення. Ринкова вартість квартири по м. Калушу становить в середньому 20 000 доларів США, що є менше від загальної суми позову у даній справі. Відповідно до наявних у позивача відомостей, відповідач не працює, підприємницької діяльності не здійснює, з приводу наявності іншого майна, що йому належить, на даний момент інформація відсутня. Наведеним підтверджується необхідність застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 серпня 2018 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами існує спір, про що свідчить факт звернення позивача до суду за захистом його прав. Невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На ухвалу суду від 02 серпня 2018 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду , якою накладено арешт на ? частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Зазначає, що ухвала підлягає скасуванню. Вказана квартира 27 квітня 2018 року за договором купівлі-продажу відчужена ОСОБА_4 ОСОБА_6 . Апелянт придбав квартиру в ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу 05 липня 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу №18. На даний час вчиняє дії по оформленню відповідних документів для переведення квартири з житлового в нежитловий фонд , оскільки вона знаходиться на першому поверсі будинку та він має намір використовувати це приміщення в комерційних цілях. Під час оформлення йому стало відомо про наявність накладеного судом на вказану квартиру арешту.

Зазначає, що накладенням арешту на належну йому на праві власності квартиру, порушено його майнові права та законні інтереси як власника цього майна.

Сторони справи правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалась.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

У провадженні Івано-Франківського міського суду перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову по цивільній справі шляхом накладення арешту на 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 .

Постановою старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області виконавче провадження з примусового виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 02 серпня 2018 року про накладення арешту на ? частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , закінчено.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта, який вимоги скарги підтримав, представника позивача, який вимоги скарги визнав повністю, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вимог цивільного процесуального закону, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Відповідно до змісту позовної заяви предметом позову був спір щодо стягнення коштів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 .

Подаючи заяву про забезпечення позову, заявник вважав, що у випадку задоволення позову з відповідача буде стягнута сума грошових коштів. Якщо ці кошти не будуть добровільно сплачені відповідачем, рішення суду буде підлягати примусовому виконанню, в тому числі за рахунок належного відповідачу на праві приватної власності майна. За відсутності накладеного арешту на майно, воно, на час розгляду даної справи судом, може бути відповідачем відчужене, що унеможливить виконання рішення.

До заяви про забезпечення позову заявник подав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження реєстрів нерухомого майна від 27 липня 2018 року, згідно якої ОСОБА_4 є власником ? частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.24-26).

Апелянт, оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, надав суду копію договору купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від 05 липня 2018 року, яку він придбав у ОСОБА_6 (а.с. 123-124), та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 125), згідно якого скаржник з 05 липня 2018 року є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Черепій Т.М.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження реєстрів нерухомого майна, наданої державним виконавцем (а.с. 100-102), ? квартири АДРЕСА_1 була у власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 03 червня 1997 року, з 27 квітня 2018 року зареєстровано право власності на квартиру ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Перегінцем Л.В., з 05 липня 2018 року зареєстровано право власності на квартиру вже за ОСОБА_1 підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черепій Т.М.

Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, колегія суддів зробила висновок, що нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , на яку судом накладено арешт, на момент постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції 02 серпня 2018 року, не перебувала у власності ОСОБА_4 , а була ним до забезпечення позову відчужена.

Представник позивача- ОСОБА_3 , на користь якого забезпечено позов, який і подавав заяву про забезпечення позову підтвердив, що інформація про належність частки квартири боржнику ОСОБА_4 була не точною і йому не було документально відомо про відчуження частки у квартирі, тому вимоги апеляційної скарги визнає повністю.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції, накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , не дослідив, кому належить право власності на квартиру, постановив ухвалу, якою порушив законні права власника квартири ОСОБА_1 , а тому враховуючи наведене, ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02 серпня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , відмовити.

Постанова оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 грудня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта