Справа № 159/4903/17
Провадження № 2/159/18/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді - Восковської О.А.

за участі:

секретаря судового засідання - Бакай Л.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача адвоката Золотько І.І.

представника відповідача адвоката Дзивульської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Ковельської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Ковельського міськрайонного суду із позовною заявою в якій прохає визнати незаконним та скасувати рішення Ковельської міської ради Волинської області від 24.03.2011 року №7/20 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » і визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий Ковельською міською радою на ім`я відповідачів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішеннями, на підставі якого відповідачами набуто право власності на спірну земельну ділянку порушено її права. Порушення полягає у тому , що земельна ділянка , яка перебуває у власності відповідачів , до передачі її у власність перебувала у спільному користуванні жильців будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , адже на ній розташовуються спільні споруди, зокрема, сараї, вигрібна яма та надвірний туалет до яких позивач на даний час позбавлена можливості вільного доступу.

Провадження у справі було відкрито 02.02.2018 року суддею Ковельського міськрайонного суду ОСОБА_5 та перебувало в провадженні останнього до 02.10.2018 року. У зв`язку із відставкою головуючого справа на підставі розпорядження керівника апарату була передана судді Ковельського міськрайонного суду Наваляному Т.Д. в провадженні якого перебувала до 11.03.2019 року та в наступному, у зв`язку із відставкою головуючого ОСОБА_6 у відповідності до розпорядження керівника апарату була передана 11.03.2019 року в провадження судді Восковської О.А.

На подану позовну заяву відповідачем у справі ОСОБА_4 було надано письмовий відзив у якому останній вказав , що позовних вимог не визнає повністю та прохає у задоволенні позову відмовити. На обґрунтування доводів безпідставності позову вказує про те, що жодних прав позивача не порушено, адже під час передачі земельної ділянки у його спільну сумісну власність із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було враховано права позивача, оскільки земельна ділянка, на якій розташовується сарай позивача залишилась і на даний час у комунальній власності та нікому у власність не передавалась. При цьому, вказує , що земельні ділянки на яких розташовуються будинок АДРЕСА_1 та будинок АДРЕСА_2 не є суміжними та не мають спільної межі , адже між ними є наявна земельна ділянка, яка належить Ковельській міській раді та визначена, як прохід , яким має можливість користуватись позивач з метою вільного доступу до сараю. Доступ до сараю є вільний .

Відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились. Останніми до суду було надано письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача - Ковельської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши письмову заяву про розгляд справи у їх за наявними у справи матеріалами.

Будучи присутніми у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Золотько Ірина Іванівна поданий позов підтримали. Прохали його задовольнити та додатково суду пояснили, що внаслідок передачі відповідачам у власність земельної ділянки позивач не має можливості вільно користуватись спільною спорудою надвірною вбиральнею, яка розташовувалась на території будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також не має вільного доїзду до належного сараю. Можливість доїзду завжди існувала із провулку Миколайчука, а після передачі земельної ділянки у власність відповідачів останні огородили передану їм у власність земельну ділянку і тому доїзд уже не можливий.

Представник відповідача ОСОБА_4 та її представник адвокат Дзивульська Лідія Вікторівна позову не визнала та додатково пояснили, що заїзду, який був би передбачений та визначений відповідними документами із провулку ОСОБА_7 до господарської споруди належної позивачу не існувало. Надвірна вбиральня , якою має бажання користуватись позивач не знаходилась та не знаходиться на відведеній у власність відповідачів земельній ділянці. Вказана вбиральня знаходилась на земельній ділянці , яка передана у власність співвласників квартири АДРЕСА_3 . Відповідачі до вказаної території ніякого відношення не мають. Щодо сараю , то вказала , що прав позивача оскаржуваними рішенням та державним актом порушено не було , оскільки з огляду на конфігурацію спірної земельної ділянки господарська споруда позивача розташовується на землях міської ради до якої існує вільний дохід, який пролягає між земельними ділянками по вулиці Миколайчука № 5 та №7 . Прохає у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши вступне слово сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку , що позов є безпідставним та до задоволення не підлягає за наступних підстав.

Сторонами визнається та не заперечується та обставина , що позивач є власником квартири АДРЕСА_4 та володіє частиною спільної споруди - сараєм, який розташовується поряд будинку АДРЕСА_5 5 по АДРЕСА_2 . Споруда складається із відповідних секцій сараїв. Належна позивачу секція сараю розташовується на землях Ковельської міської ради та не передана у власність відповідачів. Вказана обставина також доводиться і графічними матеріалами, які містяться в технічній документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності відповідача, а також конфігурацією та описом меж належної відповідачам земельної ділянки, які відображені у державному акті.

Із технічної документації землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки співвласників будинку АДРЕСА_2 вбачається, що вказана ділянка, на якій розташовується квартира належна позивачу, була сформована в 2006 році , а спірна земельна ділянка сформована значно пізніше - у 2010 році.

Висновком Управління містобудування та архітектури від 02.10.2006 року та висновком Ковельського міського відділу земельних ресурсів від 02.10.2006 року було погоджено загальну площу земельної ділянки по АДРЕСА_2 Ковелі у розмірі 519 кв.м. та встановлено за можливе надати у власність співвласників квартири АДРЕСА_6 земельну ділянку 211 кв.м. та у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 308 кв.м. у відповідності до виготовленого та погодженого кадастрового плану Д№ 1081 від 31.08.2006 року. Із вказаного кадастрового плану вбачається, що з метою вільного та безперешкодного доступу ОСОБА_1 до належного їй сараю , який знаходиться поза межами земельної ділянки АДРЕСА_2 , передбачено можливість встановлення сервітуту та визначено конфігурацію і площу земельної ділянки на яку слід накласти сервітут. Сервітут має пролягати по земельній ділянці , яка пропонувалась , а в наступному була передана у власність співвласникам квартири АДРЕСА_7 . Сервітут позивачем не укладався.

Із технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної вбачається, що було встановлено зовнішні межі цілої земельної ділянки АДРЕСА_1 та проведено її поділ між співвласниками квартири АДРЕСА_6 квартири АДРЕСА_8 .

З метою встановлення меж земельної ділянки в натурі було виготовлено кадастровий план із зазначенням меж землекористування з якого вбачається, що за межами сформованих земельних ділянок АДРЕСА_5 7 та АДРЕСА_1 м.Ковелі існує господарська будівля (сарай) , яка перебуває у користуванні громадянки ОСОБА_1 . Вказана будівля знаходиться на землях комунальної власності та не передана у власність відповідача. Доступ до вказаної споруди передбачений та існує між будинками АДРЕСА_5 5 та АДРЕСА_2 .

У ході судового розгляду було допитано свідків , заявлених стороною позивача.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожен зокрема, показали суду про те, що надвірна вбиральня дійсно була та знаходилась на території будинковолодіння АДРЕСА_1 . Свідок ОСОБА_8 та ОСОБА_10 вказали, що така споруда знаходилась з протилежної сторони від належного сараю позивача, а з огляду на графічні матеріали підтвердили ту обставину , що надвірна споруда знаходилась поза межами земельної ділянки переданої у власність відповідачів. Вказана споруда була знищена декілька років тому. Вигрібна яма , яка колись розташовувалась на території спільної земельної ділянки також була засипана і уже давно ніким не використовується, адже не існує . Доїзд до сараю , який мав місце до передачі у власність земельної ділянки відповідачам, позивач здійснювала через провулок Миколайчука. Свідок ОСОБА_11 , яка була майстром дільниці підприємства , на балансі якого перебували обидва будинковолодіння, вказала, що будь якими документами проїзд із АДРЕСА_9 Миколайчука не встановлювався і такі документи на підприємстві відсутні. Також вказала , що її повноваження як майстра припинились орієнтовно в 2006 році.

Отже , з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини, вбачається, що підстав для задоволення позову не має, оскільки під час передачі спірної земельної ділянки прав позивачки порушено не було. Належна позивачу господарська споруда, як розташовувалась на землях Ковельської міської ради не переданих у власність так і розташовується на землях міської ради і по сьогодні, до споруди існує вільний доступ, який позивачем здійснюється через земельну ділянку , яка була сформована для обслуговування цілого будинку по АДРЕСА_2 , або ж через прохід , який визначено та встановлено Ковельською міською радою та пролягає між земельними ділянками по АДРЕСА_10 Миколайчука АДРЕСА_1 та Миколайчука АДРЕСА_2 .

Належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність встановленого проїзду зі сторони провулка Миколайчука в м.Ковелі позивачем не надано. Надвірна споруда не розташовується на спірній ділянці. Так як належна позивачу господарська споруда розташовується на землях Ковельської міської ради та за зовнішніми межами межує з земельною ділянкою будинку АДРЕСА_2 , в якому розташовується належна позивачу квартира №2 , то проїзд у разі необхідності повинен здійснюватись у найменш обтяжливий спосіб для співвласників земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Отже , набуття у власність спірної земельної ділянки відповідачами відбулось у спосіб , який визначено законом.

Право кожного громадянина України на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки в межах норм, визначених ЗК України, один раз по кожному виду використання закріплено ст.116 ЗК України.

Порядок такої безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 ЗК України.

Згідно п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Передача земельних ділянок у власність громадян відбувається на підставі відповідного рішення.

Рішення Ковельської міської ради Волинської області від 24.03.2011 року №7/20 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » було ухвалено відповідачем в межах компетенції та у спосіб, який визначено законом. Відтак, відсутні підстави для визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий Ковельською міською радою на ім`я відповідачів.

Нормами статті 15 Цивільного кодексу країни визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З аналізу норм наведеного закону вбачається , що судовому захисту підлягає цивільне право виключно у випадку його порушення , невизнання або оспорювання.

Позивачем не доведено, що оскаржуваними рішеннями Ковельської міської ради та передачею у власність відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0296 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , що розташовується по АДРЕСА_11 Миколайчука, 5 в м. Ковелі її цивільне право порушено, та не надано доказів такого порушення .

Статею 81 Цивільного процесуального кодексу встановлено обов`язок доказування і подання доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 81, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.15 ЦК України, ст.ст.116,118 ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Ковельської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради від 24.03.2011 року №7/20 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та про визнання незаконним і скасування Державного акта серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданого 15.03.2012 року, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.06.2019 року.

ГоловуючаО. А. Восковська