Справа № 467/1381/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Арбузинської селищної ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області, Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області, Арбузинське районне комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування

Звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач посилався на те, що 09 грудня 2010 року на підставі договору купівлі - продажу придбав житловий будинок з господарськими спорудами та побутовими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

При цьому, на прилеглій до будинку території знаходилась присадибна ділянка площею 0,15 га, призначена для його обслуговування і перебувала у власності Арбузинської селищної ради Миколаївської області.

08 липня 2016 року відповідач прийняв рішення, яким затвердив проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки та передав позивачу її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, державну реєстрацію права власності на яку вчинено 19 липня 2016 року.

Проте, 30 березня 2018 року цільове призначення цієї земельної ділянки було змінено і відведено її для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, оскільки позивачем на ній було побудовано магазин без відповідного дозволу і належно затвердженого проекту.

Звернувшись до відповідача щодо видачі дозволу на введення будівлі магазину в експлуатацію, останній відмовив йому, мотивуючи відсутністю у нього відповідної компетенції.

За таких обставин, посилаючись на положення ст. 376 ЦПК України, а також на те, що будівля магазину знаходиться в нормальному експлуатаційному стані, порушень будівельних норм і правил допущено не було, позивач просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю магазину, яка розташована по АДРЕСА_1 загальною площею 75,00 кв.м. на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Процесуальні дії у справі

Підготовче провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2018 року, після усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 січня 2019 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області (далі - Управління ДАБІ у Миколаївській області).

Ухвалою цього ж суду від 11 лютого 2019 року строк підготовчого провадження у справі було продовжено у межах, що визначені ст. 189 ЦПК України, і одночасно до участі у справі залучено Арбузинську районну державну адміністрацію Миколаївської області та Арбузинське районне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації».

Позиції учасників справи

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені у позовній заяві, та пояснив суду, що у 2010 році на підставі договору купівлі - продажу він придбав житловий будинок, проте, земельна ділянка, що знаходилась біля нього, була не приватизована.

Однак, спочатку він побудував на ній магазин, а потім отримав земельну ділянку у власність.

У 2013 році він звернувся до Арбузинської селищної ради та до архітектора району, проте, йому сказали прийти пізніше.

Завершивши будівництво магазину та звернувшись повторно до Арбузинської селищної ради у 2014 році за дозволом на введення приміщення в експлуатацію, йому було дано пораду звернутись до архітектора району, однак, останній повідомив, що вже створено органи державної архітектурно - будівельної інспекції, зокрема, в м. Южноукраїнську.

Однак, звернення до органу ДАБІ також не дало результату, оскільки там йому порадили звернутись до суду.

Крім того, орган ДАБІ вимагав у нього документи на будівлю, які він не може самостійно надати, а особи, які виготовляють ці документи запросили чималу суму коштів за свої послуги.

Переліку цих документів у нього немає, письмової відповіді органу ДАБІ він також не отримував, оскільки з письмовою заявою до нього не звертався.

До того ж, як пояснив позивач, оскільки орган ДАБІ запросив велику суму коштів, то в судовому порядку йому дешевше і скоріше оформити право власності за самочинно збудовану будівлю.

Представник позивача в судовому засіданні його позицію підтримала та пояснила суду, що на початку 2014 році позивач завершив будівництво магазину, а у липні 2014 року органи ДАБІ тільки розпочали роботу. Тому позивач спочатку змінив цільове призначення земельної ділянки під магазин, однак вся процедура тривала до березня 2018 року.

У 2018 році позивач звернувся до органу ДАБІ, проте, в усному порядку йому сказали, що він має подати повідомлення про початок будівництва, однак, оскільки будівництво вже завершено, такий документ не може бути поданий на даний час.

Оскільки відповідно до п.2 ч.3 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать, у тому числі, й виконавчі органи селищних рад, то позивач звернувся до Арбузинської селищної ради, однак йому було відмовлено з посиланням на відсутність повноважень прийняття будівлі в експлуатацію.

Наразі стоїть питання узаконення побудованої будівлі магазину, однак, це будівництво проводилось без належно затвердженого проекту і повідомлення про початок будівельних робіт.

У позивача відсутні усі необхідні документи, які дають змогу заповнити декларацію. Зокрема, за відсутності повідомлення про початок будівельних робіт, електронна форма декларації не дає змоги подати її, звертаючи до необхідності заповнення відповідної графи.

Натомість, відповідач маючи повноваження щодо прийняття будівель в експлуатацію на підставі ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відмовив позивачу, зіславшись на відсутність таких у нього, що є незаконним, тим самим порушивши його права.

Позивач звертався до органу ДАБІ, проте, для оформлення права власності черезх цей орган необхідно сплатити велику суму коштів.

Представник відповідача - Арбузинської селищної ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив, яким вказав на те, що магазин знаходиться на земельній ділянці приватної форми власності і не належить територіальній громаді, а тому питання введення його в експлуатацію не входить до повноважень селищної ради.

За такого, як вказав, представник, Арбузинська селищна рада не вважає себе належним відповідачем, а тому у позові просить відмовити.

Представник третьої особи - Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області направив до суду заявою, якою просив розглядати справу за його відсутності, за наявними матеріалами справи та з урахуванням вимог діючого законодавства, поклавшись щодо задоволення позову або відмови у цьому на розсуд суду.

Представник третьої особи - Арбузинського районного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» заперечень та зауважень щодо позову не мав, просив розглядати справу за його відсутності, про що направив до суду письмову заяву.

Представник третьої особи - Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області в судове засідання також не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належно неодноразово, причин своєї неявки не вказував, будь - яких заяви чи то клопотань до суду не направляв.

Втім, суд, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, за умови належного повідомлення учасників про дату, час і місце судових засідань вважав за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача та представників третіх осіб.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, у тому числі й на докази, що відхилені судом та мотиви їх відхилення, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи

У свою чергу, суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши надані позивачем та його представником докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, також достатності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, з огляду на правову аксіому «Atrium habet se intromittere indicia prae se» (суд має справу з тими доказами, які перед ним), керуючись законом, виходив із такого.

Зокрема, суд достовірно установив, що 09 грудня 2010 року позивач на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А., придбав цілий житловий будинок з прилеглими до нього господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

На прилеглій до цього жилого будинку території знаходиться присадибна земельна ділянка, площею 0,15 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку (кадастровий номер НОМЕР_2 ), розташована по АДРЕСА_1 та перебувала у власності Арбузинської селищної ради Миколаївської області.

Договір зареєстровано в Державному реєстрі правочинів 09 грудня 2010 року, що підтверджується відповідним витягом №9355610.

Право власності на житловий будинок належить позивачу, що слідує із Витягу про державну реєстрацію прав.

24 березня 2016 року відповідач рішенням № 11 надав позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,02 га, як знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Та вже рішенням № 9 від 08 липня 2016 року відповідач безоплатно передав у власність позивача земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,15 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позивач зареєстрував своє право власності на вказану земельну ділянку, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 64128876 від 22 липня 2016 року).

Таким чином, позивач у встановленому законом порядку набув права приватної власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка була передана йому у власність із земель комунальної власності із цільовим призначення - для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

25 листопада 2016 року рішенням відповідача № 117 земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 було присвоєно адресу : « АДРЕСА_1 ).

15 червня 2017 року позивач замовив проект землеустрою щодо відведення земельної вказаної ділянки, цільове призначення якої змінюється з «для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» на «для будівництва і обслуговування будівель торгівлі», в межах території смт. Арбузинка АДРЕСА_1 .

І рішенням від 30 березня 2018 року № 33 відповідач затвердив цей проект землеустрою, а позивач, у свою чергу, зареєстрував своє право власності на земельну ділянку площею 0,009 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

При цьому, як стверджував позивач і його представник, позивач побудував на вказаній земельній ділянці приміщення магазину площею 75,0 кв.м, про що надав суду технічний паспорт на громадський будинок «Магазин», технічний звіт обстеження і оцінки технічного стану та довідку за підписом начальника відділу містобудування, архітектури, житлово- комунального господарства, розвитку інфраструктури та з питань цивільного захисту Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, згідно якої будівля магазину, розташована по АДРЕСА_1 7-а відповідає нормам ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень».

В середині листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, якою просив надати йому дозвіл на введення в експлуатацію побудованого ним магазину, проте, останній листом від 28 листопада 2018 року повернув позивачу його заяву із додатками до неї, зіславшись на те, що такого роду дозвіл видає Управління ДАБІ у Миколаївській області.

Та вважаючи свої права порушеними за таких обставин, позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на самочинно збудоване приміщення магазину на підставі положень ст. 376 ЦК України.

Тож, суд, проаналізувавши в сукупності надані йому докази та пояснення учасників справи, як то, позивача і його представника, установив таке.

У 2010 році позивач придбав житловий будинок з присадибною ділянкою, яка призначена для обслуговування цього будинку і перебувала у власності Арбузинської селищної ради Миколаївської області.

З 2011 році, за словами позивача, на цій земельній ділянці він розпочав будівництво приміщення магазину площею 0,75 кв.м., не маючи на те належно узгодженого проекту та дозволу на початок будівельних робіт.

У 2016 році відповідача надав позивачу цю присадибну земельну ділянку площею 0,15 га у власність із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. А позивач, у свою чергу, у встановленому законом порядку зареєстрував право власності на неї.

Та вже 30 березня 2018 року частина належної позивачу на праві власності земельної ділянки площею 0,009 га була відведена для будівництва і обслуговування магазину із зміною її цільового призначення - для будівництва і обслуговування будівель торгівлі.

У свою чергу, відповідно до визначення, встановленого у частині першій статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, у контексті фактичних обставин справи, можна зробити висновок, що будівля магазину, розташована на АДРЕСА_1 , має ознаки самочинного будівництва, позаяк, була збудована на земельній ділянці, яке не була відведена для цієї мети, тобто на земельній ділянці, відведеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, до того ж, без відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту.

За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, що прямо установлено нормою ч.2 ст. 376 ЦК України.

Проте, за змістом ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, на перший погляд, умова, яка дає підстави визнати за позивачем право власності на будівлю магазину, є дійсною, як то, земельна ділянка була надана позивачу у власність після початку будівництва, а цільове призначення її частини було змінено під вже збудований магазин.

Щоправда, дати початку та закінчення будівництва суд достовірно не установив.

Проте, цей позов все одно не може бути задоволений, оскільки, на переконання суду, обставини, якими він обґрунтований не є доведеними згідно із критерієм «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів і вказує на те, що доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року).

Тобто, указуючи у позові на певного роду факти, заявник має довести, що вони дійсно мали місце, однак, у цій ситуації, позивач не зміг дотриматися принципу affirmanti incumbit probatio, суть якого полягає в тому, що той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження. Цей принцип також утілений у нормі ч.1 ст.81 ЦПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Та у цьому випадку, мало місце протилежне.

Зокрема, за змістом ч. ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Проте, будь -яких доказів того, що саме позивачем здійснювалось будівництво приміщення магазину суд у своєму розпорядженні не мав. Самі ж по собі твердження позивача про це не можуть бути достатнім доказом на підтвердження цього факту, так як позивач не надав суду ані доказів витрат на будівельні матеріали та будівельні роботи, ані наявності джерел доходу, які б дали йому змогу будувати магазин, ані, бодай, свідків, які б підтвердили те, що будівництво здійснювалось саме позивачем. Позаяк, той факт, що приміщення магазину збудоване на належній позивачу земельній ділянці сам по собі ще не свідчить про те, саме він здійснював будівництво.

До того ж згідно ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як наслідок, законом встановлена презумпція порушення прав інших осіб при самочинному будівництві, яка має бути спростована під час розгляду судом позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Втім, позивач та його представник не довели відсутності інших осіб, які за тих чи інших умов могли б володіти майновими правами щодо предмета позову, принаймні, дружини позивача, його дітей чи батьків або ж будь - яких інших осіб.

Крім цього, за загальним правилом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце за умови того, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи то його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Між тим, позивач належно не довів свого звернення до компетентного органу, у той час, як усне звернення до органу ДАБІ не може вважатись звернення у порядку, що встановлений законом, а за правилом ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, у цьому аспекті позову і вказаних позивачем обставин суд виходив і такого.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

А як видно із технічного звіту обстеження і оцінки технічного стану об`єкта - магазину, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , то клас його наслідків (відповідальності) становить СС1.

Аналогічні за змістом положення містяться і у Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об"єктів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 ( у редакції постанови КМУ від 08 вересня 2015 року № 750).

При цьому, частиною 8 вказаного вище Закону визначено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Водночас, згідно ч.2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Тобто, за відсутності випадків, передбачених ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до того ж з огляду на факт віднесення об`єкту - будівлі магазину до класу наслідків СС1, єдиним органом, уповноваженим на встановлення факту його готовності до експлуатації та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів є органи державного архітектурно-будівельного контролю.

Натомість позивач звернувся із заявою про прийняття будівлі в експлуатацію до Арбузинської селищної ради Миколаївської області.

Проте, надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності» відноситься до делегованих повноважень органу місцевого самоврядування, що прямо випливає із норми підпункту «б» пункту частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і лише у випадках, встановлених законом України "Про регулювання містобудівної діяльності».

Зокрема, відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі якщо сільські, селищні, міські ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через відповідних головних інспекторів будівельного нагляду.

Проте, сторони не надали суду відповідного рішення відповідача, яким він утворив виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю, що дає підстави сумніватись у тому, що відповідач порушив чи не визнав права власності позивача.

Крім того, доводи представника позивача про те, що позивач не може заповнити декларацію про готовність об`єкта до експлуатації через неможливість направити повідомлення про початок будівельних робіт, належить відхилити, зокрема, через те, що суду не було надано письмового підтвердження такому, отриманому безпосередньо від органу ДАБІ, а тому суд має сумніви, що лише це є причиною неможливості надання дозволу на введення будівлі магазину в експлуатацію.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення чи невизнання його прав з боку відповідача «поза розумним сумнівом», а тому його позов не підлягає до задоволення у запропонований ним спосіб, як то, шляхом визнання права власності на самочинно збутове нерухоме майно за позивачем.

До того ж, позивач не довів належними, достовірними і допустимим доказами того, що він позбавлений можливості у позасудовий спосіб реалізувати свої права щодо предмету свого позову, а продемонстровані представником позивача в судовому засіданні роздруківки електронної форми декларації не є достовірними доказами у розумінні ст. 79 ЦПК України.

Інакше кажучи, у цій справі не доведено порушення чи невизнання прав позивача у сукупності з дійсністю умов, за яких стаття 376 ЦПК України має змогу бути застосована.

Як наслідок, у задоволенні позову належить відмовити.

Щодо судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд не застосовує правила розподілу судових витрат, як то, судового збору, що встановлені положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України, а тому він не підлягає стягненню з відповідача у цьому випадку.

А тому, з цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Арбузинської селищної ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління державної архітектурно - будівельної інспекції у Миколаївській області, Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області, Арбузинське районне комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на самочинно збудовану будівлю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца