Справа № 2-172/12
Провадження № 4-с/513/2/19
Саратський районний суд Одеської області
07 червня 2019 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., секретаря судового засідання Златіної О.І., за участю: стягувача ОСОБА_1 , представника боржника ОСОБА_2 - адвоката Дукіна С.В, представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Барбінягра В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата Одеської області скаргу стягувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , заінтересовані особи: боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; Татарбунарська міська рада Одеської області, начальник Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мітакі Олена Миколаївна, на бездіяльність Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,
В С Т А Н О В И В:
09 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулись до суду із скаргою, в якій, з урахуванням уточнень від 23 квітня 2019 року (т.2 а.с. 121-122) просять: поновити строк для звернення до суду; визнати дії Татарбунарського відділу ДВС в Одеській області щодо закінчення виконавчого провадження згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірними; зобов`язати Татарбунарський відділ ДВС поновити виконавче провадження по виконавчому листу № 2-172/12, виданому Саратським районним судом Одеської області.
Скаргу обґрунтовували тим, що рішенням Саратського районного суду Одеської області у справі № 2/172/12 від 11 лютого 2013 року зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні права власника ОСОБА_5 на житловий будинок під АДРЕСА_1 , а саме: розібрати дерев`яну споруду для зберігання дров на межі суміжної присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 , та перенести тимчасову цегляну споруду для утримання собаки, яка розташована у дворі будинку під АДРЕСА_2 не менше 15 метрів від будинку під АДРЕСА_1 .
Рішення набрало законної сили 15.05.2013 року, виконавчий лист видано 27.05.2013 року.
31 травня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до Татарбунарського відділу ДВС Татарбунарського РУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження.
ОСОБА_1 22 лютого 2019 року звернувся до Татарбунарського районного відділу ДВС за роз`ясненням, чому до теперішнього часу відділом ДВС рішення Саратського районного суду № 2-172/12 не виконано.
З відповіді Татарбунарського районного відділу ДВС вони дізналися, що 31.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з п.8 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".
Заявники зазначають, що рішення Саратського районного суду № 2-172/12 не виконано ні в примусовому порядку, ні в добровільному порядку, про що свідчать надані ними фотознімки, що порушує їх конституційні права на справедливий суд. Починаючи з травня 2013 року вони не отримували постанов про відкриття виконавчого провадження, постанов про накладення штрафу за невиконання рішення суду, постанови про закінчення виконавчого провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_1 , який також є представником стягувача ОСОБА_5 , скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Дукін С.В. та представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечували проти поновлення строків на звернення до суду та проти задоволення скарги. Вважають, що заявники пропустили строк для звернення до суду без поважних причин, стверджували, що стягувачам було відомо про те, що 31 березня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду.
Представник Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Барбінягра В.В. просила відмовити у задоволенні скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 142).
Послалась на те, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-172/12 виданого Саратським районним судом Одеської області 27.05.2013 року.
У 2016 році виконавче провадження було передано їй, державному виконавцю ОСОБА_6 . 29.02.2016 року вона здійснила вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2 , та встановила, що кам`яна споруда для утримання собаки розташована більш як на 20 метрів від будинку під АДРЕСА_2 та дерев`яна споруду для зберігання дров відсутня.
Тому, 31.03.2016 року вона винесла постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з п.8. ч. ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".
Стверджувала, що постанова про закінчення виконавчого провадження направлена сторонам до відома за вихідним № 03-42/2102 від 31.03.2016 року простим поштовим відправленням.
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 В з моменту відкриття виконавчого провадження, тобто з 03.06.2013 року та на момент закінчення виконавчого провадження 31.03.2016 року не зверталися до Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління в Одеській області. Вперше ОСОБА_1 звернувся до відділу із заявою 22.02.2019 року, майже через три роки після закінчення виконавчого провадження.
Вважає, що заявниками пропущені процесуальні строки на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження без поважних причин.
Представник заінтересованої особи Татарбунарської міської ради Одеської області, якого належним чином повідомили про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про поважні причини неявки (т.2 а.с. 189).
Вислухавши заявника ОСОБА_1 , представників заінтересованих осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , представника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Барбінягра В.В., дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.
У пункті 2.1 рішення Другого Сенату Конституційного суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 Віри Василівни щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України „Про виконавче провадження (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15.05.2019 року № 2-р (П)/2019, зокрема зазначено, що "Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013).
Конституційний Суд України наголошує, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України „Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі „Shmalko v. Ukraine від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі „Fuklev v. Ukraine від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі „Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі „Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine від 15 жовтня 2009 року)."
Згідно пунктів 7. 10 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Скарги на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, подані в установленому законом порядку до набрання чинності цим Законом, розглядаються у строки та порядку, що діяли до набрання чинності цим Законом.
Виконавчий лист № 2-172/12 щодо усунення перешкоди у здійсненні права власника ОСОБА_5 на житловий будинок під АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 розібрати дерев`яну споруду для зберігання дров на межі суміжної присадибної ділянки по АДРЕСА_2 ; перенести тимчасову цегляну споруду для отримання собаки, яка розташована у дворі будинку по АДРЕСА_2 на відстань не менше п`ятнадцяти метрів від будинку під номером АДРЕСА_1 , був виданий Саратським районним судом Одеської області 27 травня 2013 року (т. 2 а.с. 112).
Відповідно до рекомендованого повідомлення, виконавчий лист отримано ОСОБА_5 31 травня 2013 року (т.2. а.с. 75-76).
Як видно з копії виконавчого провадження № 38242268, за заявою стягувача ОСОБА_5 03 червня 2013 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області Ющенко І.П. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12, виданого 27.05.2013 року Саратським районним судом Одеської області (т.2 а.с. 156-170).
Оскільки виконавче провадження було відкрито та виконавчі дії здійснювались до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, то державному виконавцю належало здійснювати виконавчі дії відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.99 р. N 606-XIV (який втратив чинність 15.01.2017 року на підставі Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року).
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІУ від 21 квітня 1999 року, (надалі - Закон № 606-ХІУ) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Статтею 6 Закону № 606-ХІУ встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Частина 1 ст. 11 Закону № 606-ХІУ зобов`язує державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частина 5 ст. 25 Закону № 606-ХІУ визначає, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.
Частина 1 ст.31 Закону № 606-ХІУ передбачала, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Суду не надано рекомендованого повідомлення щодо вручення стягувачам копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, тому суд вважає безпідставними ствердження представників заінтересованих осіб про те, що стягувачі зазначену постанову отримали.
Постановою державного виконавця Оспа М.Ю. від 04.06.2013 року, тобто наступного дня після відкриття виконавчого провадження, було зупинено виконавче провадження на підставі п.13 ч.1 ст.37, ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", як зазначено в постанові "до розгляду справи по суті" (т.2 а.с.161).
Пункт 13 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІУ, на який посилається державний виконавець у постанові, встановлював, що виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі: надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.
Проте, з матеріалів цивільної справи № 2-172-/12 та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що судом не ухвалювалось рішення щодо відстрочку виконання рішення Саратського районного суду № 2-172-/12 від 11.02.2013 року.
Посилання державного виконавця на те, що постанова про зупинення виконавчого провадження від 04 червня 2013 року була відправлена ОСОБА_5 за вихідним № 03-42/9044, суд відкидає, тому що зазначена постанова винесена 04 червня 2013 року, а супровідний лист за вихідним № 03-42/9044, датований 03 червня 2013 року (т.2 а.с.162).
Відповідно до частини 4 ст.39 Закону № 606-ХІУ, протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться.
Частини 1, 3 ст. 13 Закону № 606-ХІУ встановлюють, що виконавчі дії можуть провадитися за присутності понятих.
Як поняті можуть бути запрошені будь-які дієздатні особи, зокрема, які не мають особистої заінтересованості у провадженні виконавчих дій і не пов`язані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними зв`язками, підлеглістю чи підконтрольністю. Кількість понятих під час вчинення виконавчих дій не може бути менше двох.
Всупереч зазначеним нормам, 29 лютого 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Татарбунарського РУЮ Барбінягра В.В. складено акт державного виконавця, згідно якого виходом державного виконавця за адресою боржника ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , встановлено, що кам`яна споруда знаходиться ближче ніж 20 метрів від будівлі, дерев`яна споруда відсутня на момент складання акту. Понятим у вказаному акті зазначений ОСОБА_4 (батько боржника ОСОБА_3 (т.2 а.с.167).
Постановою державного виконавця Татарбунарського райвідділу ДВС Барбінягра В.В. від 28 березня 2016 року виконавче провадження було поновлено на підставі ч.5 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" (т.2 а.с.168).
Постановою державного виконавця Татарбунарського райвідділу ДВС Барбінягра В.В. від 31 березня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12, виданого 27.05.2013 року Саратським районним судом про зобов`язання ОСОБА_3 розібрати дерев`яну споруду на межі суміжної присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , перенести цегляну споруду для отримання собаки АДРЕСА_2 , на відстань не менше 15 м. в будинку під номером 30 , було закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». Постанова мотивована тим, що вимоги по виконавчому документу виконано в повному обсязі (т.2 а.с.169).
Пункт 8 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 39 Закону № 606-ХІУ визначали, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Частина 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" 1404-VIII від 2 червня 2016 року (який є чинним з 15.01.2017 року) визначає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Ч 1 ст.41 Закону 1404-VIII встановлює, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Пунктом "а" ч.1 ст.449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Копії постанови державного виконавця від 31.03.2016 року про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_5 не направлялась, належних та допустимих доказів того, що стягувач вказану постанову отримав, суду не надано. Журнал реєстрації вихідної кореспонденції за 2013 рік знищений згідно акту про вилучення документів для знищення, не віднесених до Національного архівного фонду (т.2 а.с.191-195). Відповідь заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби від 01.03.2019 року № 45-43/4556 на свою заяву щодо причин невиконання рішення Саратського районного суду Одеської області від 11.02.2013 року, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_1 отримав 06 квітня 2019 року, що підтверджується його підписом (т.2 а.с.190). Із вказаної відповіді він дізнався, що 31.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно штемпелю на конверті, скаргу на дії державного виконавця стягувачи подали до Саратського районного суду Одеської області 09 квітня 2019 року, тобто в межах строку, визначеного п. "а" ч.1 ст.449 ЦПК України.
Тому суд вважає необґрунтованими твердження заінтересованих осіб про те, що заявник пропустив строк для звернення до суду із скаргою.
Суд вважає безпідставними посилання представника Татарбунарського райвідділу ДВС Барбінягра В.В. на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження відповідає вимогам п.8 ч.1 ст.49 Закону № 606-ХІУ, оскільки стягувачи факт виконання боржником рішення суду не визнають. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання боржником рішення.
Акт державного виконавця від 29.02.2016 року суд відкидає, тому що вказаний акт складений державним виконавцем під час зупинення виконавчих дій, що є порушенням ч. 4 ст.39 Закону, яка визначає, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться.
За таких обставин постанова від 31.03.2016 року заступника начальника відділу Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Барбінягра В.В. про закінчення виконавчого провадження є неправомірною, оскільки не відповідає вимогам Закону України № 606-ХІУ "Про виконавче провадження".
Ст. 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Таким чином, скарга стягувачів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 449- 452, 258- 261, 263 ЦПК України, суд
ПО С Т А Н О В И В :
скаргу стягувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , заінтересовані особи: боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; Татарбунарська міська рада Одеської області, начальник Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мітакі Олена Миколаївна, на бездіяльність Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в Одеській області - задовольнити.
Визнати неправомірною постанову заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Барбінягри Вікторії Валеріївни від 31 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12, виданого 27.05.2013 року Саратським районним судом Одеської області про зобов`язання ОСОБА_3 розібрати дерев`яну споруду для зберігання дров на межі суміжної присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; перенести тимчасову цегляну споруду для утримання собаки, яка розташована у дворі будинку під номером АДРЕСА_2 на відстань не менше п`ятнадцяти метрів від будинку під номером тридцять.
Зобов`язати заступника начальника Татарбунарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Барбінягру Вікторію Валеріївну поновити порушені права заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_5 шляхом винесення, не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем зазначеної ухвали Саратсьского районного суду Одеської області від 07 червня 2019 року, постанови про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/12, виданого 27.05.2013 року Саратським районним судом Одеської області про зобов`язання ОСОБА_3 розібрати дерев`яну споруду для зберігання дров на межі суміжної присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; перенести тимчасову цегляну споруду для утримання собаки, яка розташована у дворі будинку під номером АДРЕСА_2 на відстань не менше п`ятнадцяти метрів від будинку під номером тридцять.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.
Повний текст ухвали складено 12 червня 2019 року.
Суддя А. І. Бучацька