Провадження №: 2/752/851/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Рєзнік В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

25.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю з відповідачем ОСОБА_2 .

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що 30.08.2000 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Від якого мають трьох дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням суду від 26.02.2016 року їх шлюб з відповідачем ОСОБА_2 розірвано. Під час перебування у шлюбі з відповідачем вони отримали молодіжний кредит на придбання квартири, який повністю сплатили та отримали свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ., яка є предметом поділу.

Просила: визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, що складається з трьох кімнат житловою площею 46,60 кв.м., загальною площею 90, 80 кв.м АДРЕСА_1 , та Ѕ частини за відповідачем ОСОБА_2 ; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 повноваження якого належно підтверджені будучи присутнім у судовому засіданні підтримав заявлені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні в черговий раз відсутній, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник відповідача подав до суду клопотання щодо відкладення розгляду справи на іншу дату, однак про причини його неявки у судове засідання не повідомив, доказів на підтвердження причин його неявки у судове засідання суду не подав.

Врахувавши думку представника позивачки, суд визнав за можливе розглянути справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна за відсутності відповідача та його представника.

Заслухавши представника позивачки ОСОБА_7 - адвоката Стрепетова П.А., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно п.9 роділу ХІII ЦПК України «Перехідні положення» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), дану справу, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд розглядає за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Правилами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30.08.2000 року перебували в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 980 (а.с.7).

Від цього шлюбу сторони у справі мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.10-12).

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26.02.2016 року за позовом ОСОБА_2 , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.8-9).

Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності Серії НОМЕР_1 від 07.04.2004 року виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 30.03.2004 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .(а.с.13).

За даними технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат жилою площею 46,68 м.кв., у тому числі: перша кімната - 17,3 м.кв., друга кімната - 12,2 м.кв., третя кімната - 17,1 м.кв., загальна площа квартири - 90,80 м. кв. (а.с. 15).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а статтею 61 цього Кодексу передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Крім того, правилами ч.3 ст.368 ЦК України також встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судлом встановлено, що заявлене позивачкою ОСОБА_1 для поділу майно - квартира АДРЕСА_1 була набута сторонами у справі за час перебування у шлюбі, відповідно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Правилами статтей 63, 70 СК України встановлено, що: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Доказів щодо домовленості подружжя ОСОБА_8 про визначення іншого розміру часток на придбане під час шлюбу майно сторонами суду не надано, шлюбний договір подружжям не укладався.

То ж, відповідно ст.70 СК України, частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2

в праві спільної сумісної власності на вказане майно, що заявлено позивачкою для розподілу є рівними.

Крім того, судом встановлено, що дитина сторін у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом з дитинства, що підтверджується довідкою №245 від 02.04.2015 року виданої управлінням праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та отримує державну соціальну допомогу, як інвалід з дитинства відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам». ( а.с. 22-23).

Наразі встановлені судом обставини є підставою для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частки квартири, що перебуває у спільній сумісній власності колишнього подружжя ОСОБА_8 та фактично використовується ними та їх спільними дітьми для проживання його буде відповідати вимогам ст.ст. 63, 70 СК України та не порушить законних прав та інтересів відповідача ОСОБА_2 .

З огляду на висновки суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, відповідач має відшкодувати позивачці понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 800, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 52, 140, 144, 147 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 70 СК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк