П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Київ

Справа № 755/18876/17

Резолютивна частина постанови оголошена 05 червня 2019 року

Повний текст постанови складено 07 червня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Литвиненко Олени Леонідівни , яка діє на підставі довіреності в інтересах Акціонерного товариства «Приват банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року, ухваленого суддею Голік Н.О., повний текст складено 03 грудня 2018 року, в приміщенні рішення Рокитнянського районного суду Київської області, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, АТ КБ «Приват Банк», звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 58753,41 грн., в тому числі: тіло кредиту - 5267.85 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 1475.59 грн., 48736.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 2773.97 грн. за кредитним договором № б/н вії 12 серпня 2011 року та судові витрати у розмірі 1762 гривень.

Справа №375/1052/18
№ апеляційного провадження:22-ц-824/6304/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Голік Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до позивач; з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 30.10.201' p., згідно якої отримав кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитною ліміту на картковий рахунок. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договоре та з урахуванням внесених коштів а погашення заборгованості відповідач станом н 31.10.2017 р. має заборгованість - 17749,74 грн., з яких: 2454,69 грн. - заборгованість з кредитом; 13973,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а тако: штрафи відповідно до д.2,1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 821,42 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач на підставі ст.ст.509, 525, 526, 527. 530, ч.1 ст.598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України просив позов задовольнити.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права та при невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до необгрунтованого і незаконного рішення суду.

Зокрема, посилався на те, що факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг, є доведеним, оскільки відповідач укладення чи не укладення договору не оспорював, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв. Крім того, відповідач не спростував розрахунок заборгованості, не довів її відсутність. За таких обставин апелянт вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Також посилався на те, що сторонами при укладенні договору шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг дотримана письмова форма договору, що є доказом передачі грошової суми позичальнику.

Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В судовому засіданні представник позивача Яндульський Д.В. підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.106-107), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, з наданої позивачем копії такої заяви неможливо встановити, який саме вид банківської платіжної карти отримав відповідач після підписання анкети-заяви та у якому розмірі було встановлено на її карті кредитний ліміт. Звідси, суд був позбавлений можливості перевірити, на якій підставі ОСОБА_1 отримала кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватись обслуговування карткового рахунку відповідача.

Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом емісії та передачі останньому кредитної картки, позивач тим не менш не надав до суду жодного доказу з приводу того, що така картка взагалі коли-небудь видавалася відповідачу, адже жодний з наданих до суду документів не містить жодного посилання на це. Звернувшись до банку із вищезгаданою заявою-анкетою, відповідач висловив пропозицію на отримання банківської картки. В той же час доказів того, чи було задоволено таку його заяву, чи було видано йому платіжний інструмент (банківську картку), матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи й визнання такого факту відповідачем.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам і вимогам матеріального закону.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення сторонами саме 12 серпня 2011 року кредитного договору, видачі банком на виконання саме цього договору відповідного виду картки, видачі кредитних коштів, представником позивача, у передбаченому ст..ст. 12,81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Надана до позову анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить лише прізвище, ім`я, по батькові, дату народження та номер ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , жодних інших відміток, зокрема, виду отриманої картки, розмір кредитного ліміту та строк дії картки, не містить.

За відсутності інформації, яку саме конкретно картку отримала ОСОБА_1 , відсутня реальна можливість установити конкретні умови, на яких укладено договір, а тому самі по собі додані до позову Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не дають підстав для висновку про доведеність позовних вимог.

Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості також не підтверджують, що така заборгованість виникла по кредитному договору, укладеному 12 серпня 2011 року, на що посилається позивач в позовній заяві.

Отже, оскільки позивачем не доведені обставини видачі ОСОБА_1 кредитної картки та грошових коштів на картковий рахунок на виконання умов, укладеного між сторонами 12 серпня 2011 року договору, тому висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог є обґрунтованим та законним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем не спростовано наданий банком розрахунок заборгованості, відхиляються судом, оскільки надання заперечень щодо позовних вимог є правом відповідача, та їх відсутність не звільняє позивача від обов`язку доведення перед судом обґрунтованості заявлених вимог.

Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості також не підтверджують, що така заборгованість виникла по кредитному договору, укладеному 12 серпня 2011 року, на що посилається позивач в позовній заяві. Інших доказів на підтвердження існування між сторонами кредитних правовідносин, починаючи з 12 серпня 2011 року, матеріали справи не містять.

Отже, оскільки позивачем не доведені обставини видачі ОСОБА_1 кредитної картки та грошових коштів на картковий рахунок на виконання умов, укладеного між сторонами 12 серпня 2011 року договору, тому висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог є обґрунтованим та законним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем не спростовано наданий банком розрахунок заборгованості, відхиляються судом, оскільки надання заперечень щодо позовних вимог є правом відповідача, та їх відсутність не звільняє позивача від обов`язку доведення перед судом обґрунтованості заявлених вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості не може підтверджувати користування відповідачем коштами, наданими у кредит 12 серпня 2011 року, а виписки по рахунку позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268,367, 374,375, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна