ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 362/812/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4434/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Кравченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
04 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Кибукевич О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Кравченко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована.

Вказувала, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні житлом, зокрема, застосовує до неї фізичну силу, встановив нові замки на воротах до прибудинкової території та дверях до будинку без надання їй ключів, намагався в судовому порядку визнати її такою, що втратила право на користування житловим будинком.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що суд, дійшовши висновку про недоведеність позовних вимог, не повністю дослідив обставини справи та не надав належної оцінки доказам, наданих позивачем, зокрема висновкам по матеріалам перевірки Васильківського ВП ГУНП у Київській області від 26.08.2016 та 05.11.2016, протоколу заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 05.11.2016, поясненням позивача від 05.11.2016 по обставинам вчинення правопорушення та акту фіксації недопущення до житлового приміщення від 05.11.2016, які підтверджують факт наявності перешкод для позивача у користуванні будинком у 2016 році.

Крім того, фактом, який підтверджує вчинення перешкод з боку відповідача, є звернення його із зустрічною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у листопаді 2017 року, в рамках вказаної справи.

Також, посилаючись на обставини, встановлені в рішенні Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2016 щодо добровільного виселення позивача із спірного будинку, суд не врахував, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2015 встановлено, що таке виселення відбулося з поважних причин, а саме через її побиття ОСОБА_2 .

Вказувала, що суд першої неповно з`ясував всі обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим просила скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданим 17.05.2007 (а.с. 92).

ОСОБА_2 був одружений з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_1 є донькою його колишньої дружини.

Згідно заяви ОСОБА_1 , поданої 08.10.2013 за місцем вимоги, засвідченої 08.10.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, матір`ю останньої є ОСОБА_3 , яка була зареєстрована та проживала в будинку АДРЕСА_1 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем першої черги за законом, відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері на користь сина спадкодавця ОСОБА_4

ОСОБА_1 з 15.08.1998 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 .

Між сторонами довготривалий час існує спір щодо користування спірним будинком, який був предметом розгляду ряду інших цивільних справ, в яких ухвалені відповідні рішення.

Зокрема, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.05.2015, встановлено право позивача на проживання в спірному будинку як члена сім`ї власника будинку, яка була відсутня за місцем проживання та реєстрації менше року з поважних причин.

Проте, згоди щодо порядку користування спірним будинком між сторонами в подальшому досягнуто не було, про що свідчить рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2016 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б підтверджували факт перешкоджання позивачу повернутися до спірного будинку для продовження проживання на момент розгляду справи суду надано не було.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Таким чином, держава гарантує не тільки свободу придбання житла, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 405 ЦК України визначено, що слени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно статті 156 ЖК УРСР Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2015, яке набрало законної сили 26.05.2015, встановлено, що ОСОБА_1 є членом сім`ї власника будинку.

У вказаному рішенні також встановлено, що ОСОБА_1 з 15.08.1998 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином вказані обставини мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, ОСОБА_1 вказує, що відповідач неправомірно обмежує її право на користування будинком АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована.

З метою відновлення свого порушеного права користування будинком, позивач зверталася до Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області із заявою від 28.10.2015 (а.с. 14) та Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області із заявою від 29.10.2015 (а.с. 15-16), проте відповідач продовжує перешкоджати їй у користуванні житлом.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження обставин перешкоджання у користуванні відповідачем житловим будинком ОСОБА_1 надала до суду висновок по матеріалам перевірки від 26.08.2016 Васильківського ВП ГУ НП в Київській області (а.с.17); протокол прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення або такого, що готується від 05.11.2016 (а.с. 18-20); акт фіксації недопущення до житлового приміщення (порушення законного права користування майном) від 05.11.2016 (а.с.21); та висновок по матеріалам перевірки від 05.11.2016 (а.с. 22).

Крім того, з відповіді від 22.02.2018 депутата Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області Березовської В.О. на адвокатський запит від 16.02.2018 щодо надання інформації про обставини події, яка відбулася 05.11.2016 вбачається, що 05.11.2016 ОСОБА_1 разом із двома працівниками поліції намагаючись потрапити до будинку спробувала відчинити вхідні двері, після чого з будинку почувся крик ОСОБА_2 з погрозами фізичної розправи, якщо до будинку хтось увійде.

Також, вказано, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ОСОБА_5 , як депутата, зі скаргами на своїх родичів, а саме, вітчима ОСОБА_2 та брата ОСОБА_4 , які перешкоджали їй в користуванні зазначеним житловим будинком (а.с. 114).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що дійсно зі сторони ОСОБА_2 наявні дії, що спрямовані на перешкоджання позивачу у доступі до житлового будинку.

Факт вчинення перешкод у користуванні житлом зі сторони ОСОБА_2 підтверджується також його неодноразовими зверненнями до суду з позовами про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Останнє звернення ОСОБА_2 до суду з позовом датується 23.11.2017 в рамках справи, яка переглядається.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи суд першої інстанції не встановив належним чином при вирішенні справи та помилково вважав недоведеним факт вчинення перешкод відповідачем у користуванні житловим будинком ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази, враховуючи наведені положення закону та встановивши, що ОСОБА_1 є членом сім`ї ОСОБА_2 ,вказаний будинок є зареєстрованим місцем проживання позивача, однак ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні житлом, колегія суддів, дійшла висновку про захист прав ОСОБА_1 шляхом вселення її у спірне житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 600 грн. (640 за звернення до суду з позовною заявою + 960 за звернення до суду з апеляційною скаргою).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги на судове рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11.06.2019.

Суддя-доповідач

Судді