ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року

м. Харків

справа № 645/6088/18

провадження № 22-ц/818/2521/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року в складі судді Бондарєвої І.В.,

встановив:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди та висновок експертного автотехнічного дослідження № 28744 від 29.01.2019 року - повернуто у зв`язку з пропуском строку, встановленого в ухвалі про відкриття загального позовного провадження.

Відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на її незаконність, необґрунтованість та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у підготовчому судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Колобов Л.В. пояснив, що відзив та зустрічний позов були подані з пропуском строку, встановленого судом, оскільки Звіт експертного автотехнічного дослідження № 28744 було виготовлено тільки 29.01.2019 року. Крім того,представник відповідача тривалий час перебував у відрядженні.

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, той факт, що відсутність висновку експертного дослідження унеможливлювала як подання до суду відповідного відзиву на позовну заяву, так і подання зустрічного позову.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотніми повідомленнями.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Повертаючи відзив на позовну заяву та відмовляючи у прийняті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява подані з порушенням строків встановлених ст.193 ЦПК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є право на судовий захист.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 1-2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу способами, які не заборонені законом, перелік яких не є вичерпним.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 26 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ СК «Юнівес» про відшкодування матеріальної шкоди, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу визначений строк для подання відзиву на позовну заяву - 15 днів з дня вручення вказаної ухвали.

Копію вказано ухвали відповідач ОСОБА_2 отримав 07.11.2018 року.

29 листопада 2018 року від ПрАТ СК «Юнівес» надійшла заява про розгляд справи в порядку загального провадження, та 03.12.2018 р. надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 29 грудня 2018 року задоволено заяву відповідача та відкрито загальне позовне провадження у справі, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Відповідачу повторно надано 15-днів з дня вручення.

Копію вказаної ухвали представник відповідача отримав 29 грудня 2018 року.

21 лютого 2019 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У підготовчому судовому засіданні представник ОСОБА_2 - Колобов Л.В. пояснив, що відзив та зустрічний позов подані з пропуском строку, встановлено судом, оскільки представник відповідача тривалий час перебував у відрядженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним. Тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. При винесенні ухвали про об`єднання позовів в одне провадження, суд повинен вирішити питання про відповідність зустрічної позовної заяви вимогам про взаємопов`язаність і доцільність спільного розгляду зустрічного та первісного позовів.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову суд першої інстанції вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову.

Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції підійшов до вирішення зазначеного питання формально та не сприяв захисту права відповідача на заперечення проти позову шляхом пред`явлення зустрічних вимог, так і обох сторін, які, у тому числі, зацікавлені у своєчасному та ефективному розгляді справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За таких підстав, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2019 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 червня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко