Справа № 396/520/19
Провадження № 2/396/256/19
РІШЕННЯ

Іменем України

30.07.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ведющенка В.В.,

представника прокуратури Новікової О.В.,

представника поліції Гаман А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка Кіровоградської області, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Ведющенко В.В. до Державної казначейської служби України, Прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,-

ВСТАНОВИВ :

Адвокат Ведющенко В.В., звернувся до суду діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в обґрунтування позову посилається на те, що 18 грудня 2018 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження №1-кп/396/2331/29/18 внесене в ЄРДР за №0000683 від 23.07.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України закрито, у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання публічного обвинувачення.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 процесуально тривало в період з 23.07.2016 року по 18.12.2018 року. Ухвала суду про закриття провадження у справі набрала законної сили 25.12.2019 року. Таким чином не законне кримінальне переслідування особи тривало 29 місяців.

Вважає дії рганів досудового слідства незаконними та просить суд стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 121017 грн. та в рахунок повернення сплачених сум за надання правничої допомоги в кримінальному провадженні 21 000 грн.

Вказав в позові, що незаконність дій органів досудового слідства, відносно ОСОБА_1 виразилась в протиправному оголошенні бездоказової і необгрунтованої підозри у вчинену злочину, протиправному кримінальному переслідуванні особи, незаконному попиранию обмеженні прав та свобод громадянина України передбачених основним законом в період досудового розслідування та судового розгляду справи.

У наслідок незаконних дій органу досудового слідства Новоукраїнського РВ УМВС України органу прокуратури Новоукраїнського району Кіровоградської області у ОСОБА_1 виникло беззаперечне право на відшкодування завданої шкоди.

В період перебування під слідством і судом позивач ОСОБА_1 зазнав значних психоемоційних страждань, оскільки безпідставно і необгрунтовано йому було пред`явлено підозру та обвинувачення, в очах родичів, друзів, знайомих він безпідставно став злочинцем. Самоповага позивача зменшилась, гніт безпідставного кримінального переслідування тривав значний проміжок часу. Душевна рівновага позивача була безпідставно порушена і він вимушено докладав зусиль для організації власної життєдіяльності.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що незаконність його кримінального переслідування потягла за собою моральну (немайнову) шкоду, яка має бути відшкодована в порядку визначеному законом в грошовому виразі.

Також зазначив, що на стадії досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_1 надавалась правова допомога адвоката Ведющенко В.В. вартість якої склала на стадії досудового розслідування 3000 грн. та на стадії судового розгляду справи 18000 грн., дані судові витрати понесені позивачем просить стягнути із Державного бюджету України шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку, тобто списання Казначейством України із державного бюджету, як органом, що здійснює казначейські обслуговування бюджетних коштів, а не шляхом стягнення коштів із Державної казначейської служби України як юридичної особи публічного права.

В обґрунтування позову посилається на надані письмові докази, норми чинного законодавства, правові позицію вищих судів та практику ЄСПЛ.

16.04.2019 року, від представника ГУНП в Кіровоградській області, до суду надійшов відзив, в якому представник заперечив, щодо позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягаютьдо задоволення, оскільки вказуть, що підставою для відшкодування шкоди є наявність рішення суду в якому встановлено незаконність, протиправність дій посадових осіб. В даному випадку такого рішення не має. Позивач звернувся до суду з порушенням процедури звернення, оскільки не звертався до відповідних органів з даного питання. Вважають необгрунтованим розмір витрат на правову допомогу, оскільки відсутній прибутковий касовий ордер, касова книга та журнал реєстрації прибуткових і видаткових документів.

18.04.2019 року, від представника прокуратури Кіровоградської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони заперечують щодо позовних вимог , у зв`язку з тим, що відсутнє рішення суду в якому встановлено незаконність та протиправність дій посадових осіб. Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до закону надає позивачу в разі закриття провадження за реабілітуючими підставами. Строк перебування під слідством ОСОБА_1 обраховано не вірно. Суб`єктом відповідальності є держава, а не конкретний судово-слідчий орган, тому просять відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ведющенко В.В. в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Вказавши, що моральна шкода полягає в порушення нормального способу життя, сім`я переживала, офіційно працював з роботи відривали, а також в обмеженні його конституційних прав.

Представник відповідача - ГУНП в Кіровоградській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з обставин викладених у відзиві, який надійшов до суду 16.04.2019 року, додавши, що є чіткий перелік в яких випадках повинно бути відшкодовано шкоду особі, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду в даному переліку такої обставини, як закриття провадження за заявою прокурора про відмову від обвинувачення не має. Вважає, що належних доказів завданої шкоди діями досудового розслідування позивачу, до суду не надано, тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Додавши про співмврність витрат на правову допомогу адвоката зі складністю справи, детального розрахунку та відсутність касового ордеру.

Представник покуратури Кіровоградської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з обставин викладених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову, пославшись на недоведеність позовних вимог, так як докази на обгрунтування завданої моральної шкоди відсутні, роботу позивач не втратив, стан його здоров`я не погіршився. Розмір заявленої шкоди та витрат на правову допомогу адвоката вважає завищеним. Вказала на вичерпний перелік підстав відшкодовання шкоди особі, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду та невідповідність обрахованого часу перебування під судом та слідством.

Заслухавши показ представників сторін на підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

18.08.2017 року позивачу ОСОБА_1 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального провопорушення передбаченого ст. 246 КК України, що підтверджується а.с. 55-57.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області (а.с.6-7), кримінальне провадження №1-кп/396/2331/29/18, внесене в ЄРДР за №0000683 від 23.07.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст.246 КК України, закрито, у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання публічного обвинувачення, підставою відмови від підтримання публічного обвинувачення прокурором зазначено, що під час досудового розслідування було допущено ряд недоліків, що позбавило сторону обвинувачення можливості для здобуття доказів на підтвердження доведення вини обвинуваченого, а обсяг досліджених доказів та покази свідків в ході судового розгляду є недостатніми. Вказана ухвала набрала законної сили.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється Законом України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41.

Верховний Суд висловив правову позицію під час розгляду справи№813/8146/14 від 15.03.2018 року у складі Касаційного адміністративного суду, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

Позивач звернувся з позовом не про визначення розміру шкоди а про стягнення шкоди, шляхом списання коштів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Отже, саме ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Тобто, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно п. 4 вищевказаної постанови, вказано, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01. §62, ЄСПЛ. 12 липня 2007 року).

Даючи оцінку доводам сторін та дослідженим письмовим доказам, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, у зв`язку із наступним.

Вирішення судами цивільних спорів здійснюється на основі змагальності та рівності сторін, й згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, й ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, на основі яких суд матиме можливість встановити факт наявності чи відсутності цих обставин.

Суд звертає увагу на закріплення дискреційних повноважень органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, що передбачає право працівників цих органів на власний розсуд приймати ті чи інші процесуальні рішення та вчиняти процесуальні дії.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Також, ЕСПЛ встановлює презумпцію заподіяння державною моральної шкоди стягувачу при надмірно тривалому невиконанні рішення суду без обов`язкового встановлення складу цивільного правопорушення (ВГСУ у справі №903/486/16 від 15 лютого 2017 р.).

Отже, презумпція заподіяння моральної шкоди визнається лише при надмірно тривалому невиконанні судового рішення, а не за будь-яких інших обставин.

Як вбачається з ухвали Новоукраїнського районного суду від 18.12.2018 року, підставою для відмови прокурора від обвинувачення стало самостійне виявлення ним під час судового розгляду недоліків, допущених під час досудового розслідування, а не будь-які інші істотні чи грубі порушення норм чинного законодавства, прокурор із власної ініціативи відмовилась від подальшого підтримання публічного обвинувачення, що стало підставою для закриття кримінального провадження.

Крім цього, будь-який запобіжний захід під час досудового розслідування чи судового розгляду, або інші обмеження до обвинуваченого не застосовувалися, останній не був позбавлений можливості реалізовувати свої права та інтереси.

Фактом закриття кримінального провадження, у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання публічного обвинувачення, позивача ОСОБА_1 його репутація була повністю відновлена.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 1 ст.1, п. 5 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

В востанові Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) від 20 вересня 2018 року вказано, що визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Позивачем та його представником не надано жодних доказів, що внаслідок кримінального переслідування ОСОБА_1 останній втрачав свої доходи чи можливість на працю, також не представлено аргументів відносно того, що ОСОБА_1 заподіяні душевні страждання внаслідок обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення за ст.246 КК України, не довівши ні самого факту такого заподіяння моральної шкоди, ні довівши причино-наслідкового зв`язку із діями відповідачів та заподіянням моральної шкоди. Такі доводи ґрунтуються лише на припущеннях та на цитуванні норм чинного законодавства, які суд не може взяти до уваги як переконливі докази заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Суд вважає, що права позивача, як потерпілого у кримінальному провадженні були захищені вищенаведеною ухвалою суду про закриття кримінального провадження, та бере до уваги, що кримінальне провадження було закрито саме за заявою прокурора про відмову від обвинувачення, а не за реабілітуючих обставин для позивача.

Також суд вказує, що статтею 137 КПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 ВС зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З наданих матеріалів (а.с.12-13), вбачається, що розрахунок від 28.12.2018 року та акт прийому-передачі виконаних робіт по наданню правової допомоги та сплати гонорару адвоката не містить інформації про те, скільки раз адвокат здійснював захист інтересів, в чому саме цей захист полягає і скільки часу на це витрачено, скільки консультацій провів та скільки часу на це затратив. Не зазначено які саме матеріали були опрацьовані та скільки часу було затрачено на це, скільки часу витрачено на складання позовної заяви. Відсутні дані про те, в чому полягав захист і скільки часу потрачено на підготовку.

Зазначені у розрахунку суми, мають загальний характер і не мають підрахунку погодинної вартості правової допомоги та розміру плати за надання послуг.

Згідно пояснень позивача та його представника, оплата юридичних послу адвоката проводилась неодноразово, після кожного судового засідання, натомість в матеіалах справи мається лише одна розрахункова квитанція №66474 від 28.12.2018 року на загальну суму 21000.00 грн. (а.с. 13), що не співпадає з їх поясненнями.

Таким чином, заявлені позивачем доводи про вартість витрат на оплату послуг адвоката є неконкретизованими, абстрактними та не доводять реальну участь адвоката при захисті інтересів обвинуваченого, тому вимоги про відшкодування витрат на оплату послуг адвокатау задоволенню також не підлягають.

Враховуючи, вищезазначені обставини, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі, за їх необгрунтованістю та безпідставністю.

У відповідності ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи, віднести за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 141, 259-268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , до Державної казначейської служби України, Прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, повернення сум за надання правничої допомоги в кримінальному провадженнні відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Повний текст рішення складено пізніше 01.08.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз