ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 628/240/19

Провадження № 22-ц/818/3504/19

06 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікова А.І.

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ФОП ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року (суддя Демченко І.М.) по цивільній справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання повернути позику, -

встановив:

У січні 2019 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання повернути позику.

В обгрунтування вимог посилался на те, що 12.03.2018 між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого вона передала у позику на строк 70 календарних днів дизельне паливо ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 36000 л. Після спливу визначеного договором строку повернення позики, відповідач дизельне паливо не повернув та ухиляється від виконання зобов`язання.

Просила зобов`язати відповідача повернути їй паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 36000 л та стягнути на її користь понесені судові витрати.

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 дизельне паливо ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 36000 літрів. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що зобов`язання про повернення позики частково виконано, проте вказане залишено поза увагою судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач в особі свого представника зазначив, що розписки ОСОБА_2 на ім`я позивача не писав. Тому жодних додаткових угод до договору позики від 12.03.2018 року між сторонами укладено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що 12 березня 2018 року ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого позикодавець передав у позику ОСОБА_2 паливно-мастильні матеріали, а саме: паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 36000 літрів на строк 70 днів ( а.с. 4 ).

На підтвердження факту отримання позики та строку її повернення відповідачем, складено акт приймання-передачі від 12.03.2018 року, який є невід`ємною частиною договору (а.с.5).

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч.1, 3ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зі змісту договору позики та акту прийому передачі вбачається, що строк повернення позики сплив 31.05.2018 року, однак ОСОБА_2 дизельне паливо ФОП ОСОБА_1 не повернув.

Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та зобов`язання відповідача повернути ФОП Щербаченко дизельне пальне ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 36000 літрів - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки зобов`язання ОСОБА_2 не виконані.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності боргової розписки від 19 березня 2018 року, складеної ОСОБА_2 на ім`я позивача ФОП ОСОБА_1 про переведення позики у грошову форму та зобов`язання повернути отриману в натуральній формі позику грошима, належними доказами не підтверджені, матеріали справи не містять.

Також апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо часткового погашення позики шляхом уповноваження ОСОБА_1 на користування з правом продажу та обміну моторним прогулянковим судном «Regal 1800 LSR», оскільки транспортний засіб на праві власності належить іншій особі, яка не є стороною у цій справі. Крім того, договірні відносини з приводу вказаного транспортного засобу не були предметом розгляду даної справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, вже були предметом розгляду у суді першої інстанції та яким була надана відповідна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Судова колегія, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко