Справа № 683/2430/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

з участю: представника позивача адвоката Грицая Л.М.

представника відповідача - адвоката Мініх І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу №683/2430/17, 2/683/24/2019 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, про визнання заповіту недійсним

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 і просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 У визначений законом строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак з`ясувалось, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе належне їй майно заповів для ОСОБА_2 Зазначає, що складання заповіту не було вільним та не відповідало волі ОСОБА_3 . Він проживав з матір`ю в с. Ладиги Старокостянтинівського району, доглядав за нею та піклувався про її здоров`я, оскільки вона протягом останніх десяти років часто хворіла, скаржилася на головний біль, а з грудня 2016 року по день смерті періодично перебувала на лікуванні в лікарні с. Самчики Старокостянтинівського району. Після смерті матері він та його сестра мали успадкувати кожен по земельній частці (паю), матір ніколи не говорила про намір заповісти усе своє майно відповідачці.

У квітні 2017 року його сестра забрала матір до себе в с. Шпиченці Хмельницького району, де і сфальсифікувала заповіт. Ознайомившись із заповітом в нотаріальній конторі, він упевнився, що він підписаний іншою особою, а не ОСОБА_3

Протокольною ухвалою від 01 листопада 2017 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Лісовогринівецьку сільську раду Хмельницького рану Хмельницької області.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задоволити із тих підстав, що заповіт від 10 квітня 2017 року ОСОБА_3 не підписувала.

Представник відповідачки позов не визнала і просила відмовити у його задоволенні.

Третя особа Старокостянтинівська державна нотаріальна контора направила до суду заяву про розгляд справи без участі свого представника, при вирішенні справи поклалася на розсуд суду.

Третя особа Лісовогринівецька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області також направила до суду заяву про розгляд справи без участі свого представника, вказавши, що заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підтверджені відповідними доказами.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була матір`ю позивача. На день смерті вона була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 , однак з лютого 2017 року і до дня смерті проживала в АДРЕСА_2 без реєстрації.

10 квітня 2017 року старостою с. Шпичинці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області було посвідчено заповіт(реєстраційний номер 60552151), згідно якого ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_2

У визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Також із відповідними заявами звернулися спадкоємці першої черги за законом діти померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка має право на обов`язкову частку у спадковому майні, оскільки непрацездатна і є інвалідом ІІІ групи.

Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_1 ; довідкою виконкому Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району № 1195 від 30 жовтня 2017 року; довідкою виконкому Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району № 344 від 30 жовтня 2017 року; матеріалами спадкової справи № 332/2017, яка заведена 31 травня 2017 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірний, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тобто, за своєю правовою природою відсутність волевиявлення учасника правочину є самостійною підставою для визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України)

У відповідності до ч. 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

При цьому, у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов`язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказував, що оспорюваного заповіту ОСОБА_3 не підписувала, тобто волевиявлення на укладення правочину вона взагалі не виявляла.

Такі твердження позивача об`єктивно підтверджені висновком судової почеркознавчої експертизи № 1.1-0132:18 від 12 листопада 2018 року, призначеної судом за клопотанням представника позивача та проведеної Хмельницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, згідно якого підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис заповідача» в заповіті від 10 квітня 2017 року виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 заповіт на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений 10 квітня 2017 року старостою с. Шпичинці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області за р.№ 60552151, не підписувала, волевиявлення на укладення такого правочину не виявляла, а тому з врахуванням положень ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, вищезазначений заповіт слід визнати недійсним.

Жодних доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, представник відповідача суду не надала.

Показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 суд не бере до уваги, оскільки вони не впливають на висновки суду щодо наявності підстав до задоволення позову.

При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачки на користь позивача усі понесені ним судові витрати в сумі 3210,24 грн, а саме сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 640 грн, що підтверджується квитанцією № 3 від 18 вересня 2017 року (а.с. 1), 320 грн, сплачених за подання заяви про забезпечення доказів, що підтверджується квитанцією № 137 від 08 грудня 2017 року (а.с. 81), також 2250 грн 24 коп., сплачених за проведення судової почеркознавчої експертизи, що підтверджується довідкою-рахунком (а.с. 122) та квитанцією № 37 від 19 жовтня 2018 року (а.с. 123).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Заповіт, складений ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений 10 квітня 2017 року старостою с. Шпичинці Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрований у Спадковому реєстрі під № 60552151, визнати недійсним.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3210,24 грн судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: