Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/9091/19

провадження № 2/755/4238/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вона з померлим чоловіком уклала шлюб 06.02.1985 року, після смерті чоловіка відкрилась спадщина на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В установлений законом строк в 1992 році позивач та син померлого від першого шлюбу ОСОБА_2 звернулись до нотаріуса Сьомої державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька ОСОБА_3 . В листопаді 1992 року позивач звернулась до голови правління ЖБК «Дніпрові хвилі" із заявою надати підтвердження права власності на квартиру після смерті чоловіка. Голова кооперативу надав позивачу копію ордеру та довідку про повну оплату спадкодавцем вартості квартири. Однак нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом після смерті померлого чоловіка, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, та ухвалю постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року підготовче засідання закрито та справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, призначено до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, що містять матеріали спадкової справи № 65/1993, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно статті 112 ЦК УРСР, який діяв на час спірних правовідносин, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Також у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Згідно зі статтею 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 , оскільки повністю сплатив пайовий внесок за квартиру 24 травня 1976 року у розмірі 2 946 карб. та є членом ЖБК «Дніпрові хвилі» з 24.05.1976 року, що підтверджено Довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Дніпрові хвилі» № 1022 від 24.02.1993 року. (а.с. 26, 27)

26.05.1976 року ОСОБА_3 отримав ордер № 2434 на зайняття квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 25)

За даними технічного паспорту від 20.05.2019 року, однокімнатна квартира АДРЕСА_1 розташована на другому поверсі 9-поверхового будинку, житловою площею 18,5 кв.м, загальною площею 32,6 кв.м. (а.с. 31)

06.02.1985 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Палацом шлюбів «Дарницький» від 06.02.1985 року, актовий запис № 249. (а.с. 22)

За даними Довідки, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Дніпрові хвилі» № 112 від 20.03.2019 року, ОСОБА_1 є членом Житлово-будівельного кооперативу «Дніпрові хвилі» з листопада 1992 року, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , сплачує комунальні послуги за вказаною адресою. (а.с. 24)

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 70 років помер ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом РАГС Дарницького району м. Києва від 17.09.1992 року, актовий запис № 2028. (а.с. 21)

26.02.1993 року на підставі заяви сина спадкодавця ОСОБА_2 та заяви дружини спадкодавця ОСОБА_1 Сьомою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 65/1993. (а.с. 61, 62, 68, 69)

За даними Інформаційної довідки КМ КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 5925 від 19.02.2018 року, згідно даних реєстрових книг Бюро, квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована. (а.с. 80)

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

22.09.2018 року постановою державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , з підстав відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів на майно померлого. (а.с. 20)

Відповідно до п.5. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

В абзацах 2, 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 надано роз`яснення з приводу застосування правила книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року .

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Крім цього, згідно до абзаців 13, 14 п.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей Цивільного кодексу України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої Цивільного кодексу України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Відповідно ст. 525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК Української РСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. (ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР)

Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моментиу відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав фактичного прийняття спадщини з часу її відкриття, за відсутності документів про право власності на спадкове майно, що було підставою відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями діючого цивільного законодавства, діючого на час відкриття спадщини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - оскільки судом встановлено, що спірна квартира на момент смерті належала спадкодавцеві ОСОБА_3 на праві власності відповідно до статті 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (чинного на час відкриття спадщини) як члену житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, тому вказана квартира належить до спадкової маси після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , що може бути успадкована у порядку спадкування за законом, з огляду на заяви про прийняття спадщини спадкоємців першої черги, зокрема, дружини спадкодавця позивача ОСОБА_1 та сина спадкодавця ОСОБА_2 , приймаючи до уваги встановлений судом факт фактичного прийняття позивачем спадщини, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном одразу після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , що надає позивачу, як спадкоємцеві першої черги, на набуття права власності на Ѕ частину спадкового майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 150,00 грн.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 525, 526, 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , 1933 року народження, право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 150,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 05 серпня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган