Номер провадження: 22-ц/813/4534/19
Номер справи місцевого суду: 522/2461/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Бондар В.Я.

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , вказана квартира знаходиться на 2-му поверсі.

25 листопада 2017 р. квартира позивача була затоплена та актом обстеження від 01 грудня 2017 року, складеного майстром ділянки № 1 УДБК «Укрбуд» ТОВ «УК «Жилфонд» будинко-управління № 1 встановлено, що причиною затоплення було залиття з квартири №26 , яка знаходиться на 4-му поверсі , яка належить ОСОБА_2

Згідно проведеного експертного дослідження № 17-02 від 12.12.2017 року вартість майнової шкоди завданої внаслідок залиття кватири становить 40 739 грн.

Оскільки, в добровільному порядку відповідач заподіяну шкоду відшкодовувати відмовляється, позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 43566,20 грн., яка складається з вартості майнової шкоди у розмірі 40739 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 2827,20 грн., а також моральну шкоду у розмірі 45000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 43566 грн. 20 коп., що складається з вартості майнової шкоди у розмірі 40739 грн. та витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 2827,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якої просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 зазначає, що позивачем надано неналежні докази, які не можуть підтвердити вину відповідача в залитті квартири позивача з огляду на їх неналежність, невідповідність законодавству України, оскільки Акт про залиття квартири є неналежним доказом наявності залиття квартири відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що Акт про залиття квартири повністю відповідає встановленій для його складання формі, крім того на виконання рішення суду, відповідачем були сплачені грошові кошти, що підтверджується меморіальним ордером.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1. Власником квартири №26 за тією ж адресою є відповідач ОСОБА_2

Актом обстеження від 01 грудня 2017 року, складеного майстром ділянки № 1 УДБК «Укрбуд» ТОВ «УК «Жилфонд» будинко-управління № 1, причиною затоплення єдиною причиною залиття квартири № 18 є неправильна експлуатація (халатне користування) сантехнічними приладами в приміщенні туалету особами, що мешкають у кв. № 26 (а.с.1).

У відповідності до висновків і рекомендацій, які містяться у Акті про залиття квартири АДРЕСА_1 від 01 грудня 2017 року в результаті транзитного затоплення виникла необхідність виконати ремонтно-відновлювальні роботи оздоблювальних покриттів приміщень «1, 3, 4, 5» вказаної квартири, а саме стелі приміщення 1, 3, 4, 5 - заміна підшивки стелі «Knauf», просушка з бетонного перекриття та протравлення поверхонь з/б нейтралізуючим розчином; стін приміщення 1, 3, 5 - заміна шпалер; підлога - просушка основи підлоги, протравлення поверхні нейтралізуючим розчином, заміна ламінарного покриття в прим. 1 (а. с. 11).

Висновком експертного дослідження № 17-02 від 12 грудня 2017 р. встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень оздоблювальних покриттів приміщень «1,3,4, 5» квартири позивача, які виникли внаслідок залиття з боку квартири відповідача становить 40739 грн.

Згідно Рахунку № 17-02 від 01 грудня 2017 року та Акту № 17-02 здачі-прийняття робіт (надання послуг) вартість витрат позивача на проведення експертного дослідження складає 2827 грн. 20 коп.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири, обґрунтував його тим, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню, а вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, так як доведено спричинення шкоди.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з пунктом 9 вищезазначеної Постанови відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, налагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 43566 грн. 20 коп., оскільки цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Стосовно відшкодування моральної шкоди суд, виходячи із встановлених обставин справи, доведеності позовних вимог у цій частині, засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано задовольнив частково позовні вимоги та стягнув моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позивачем було доведено, що діями по затопленню квартири відповідачем була спричинена моральна шкода, яка проявилася у постійних переживаннях за належне їй на праві власності майно, порушилися її нормальні життєві зв`язки, оскільки вона змушена була витрачати свій час і зусилля для визначення вартості спричинених збитків, змушена була тривалий час користуватися затопленою квартирою, дихати вологістю, прибирати сліди залиття, щоб зменшити негативні наслідки залиття.

Також судом обґрунтовано були взяті до уваги показання свідка ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідачки, яка повідомила, що в приміщенні туалету на підлозі була певна кількість води, приблизно третина відра, на обігрівачі, унітазу можливо було побачити патоки води та з накопичувального бака також капала вода.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 про те, що Акт про залиття квартири АДРЕСА_1 від 01 грудня 2017 року є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті належної позивачу квартири, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, тобто Акт про залиття квартири відповідає формі, встановленої наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в якому містяться дата та місце його складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття; подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття, анаведені в ньому свідчення відповідачем спростовані не були.

Крім того, також слід зазначити, що 25 квітня 2019 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплатила кошти у розмірі 43566,20 грн., а також у розмірі 1500 грн., що підтверджується копіями меморіальних ордерів №№1749, 1752 від 25 квітня 2019 року, тобто ОСОБА_2 добровільно виконала рішення суду в повному обсязі (а.с. 85-86 т.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2018 року -залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 11 червня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець