ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/5732/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Територіальна громада м. Кривого Рогу в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бондаренко Олексій Володимирович, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2019 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області о 16 годині 25 хвилин та повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_2 , якій за життя належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

21 березня 1992 року ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якого заповіла своє майно позивачці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних частках. Про наявність вказаного заповіту позивачка дізналася після того як звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Про те, що в заповіті також зазначений її брат ОСОБА_3 вона не знала, оскільки він вів негідний спосіб життя, тому мати сказала, що в неї немає сина і її будинок буде належати доньці - позивачці у справі.

21 серпня 2018 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , згідно з яким позивачка ОСОБА_1 отримала у спадщину 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Також, їй була видана постанова від 21.08.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно зі змісту якої вбачається, що позивачка пропустила строк на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3

Позивачка вважає, що пропустила строк на звернення до нотаріальної контори з поважної причини, оскільки не знала, що мати склала заповіт на неї та на брата, а зважаючи на спосіб життя ОСОБА_3 , останній не набув за життя жодного майна, що могло би бути успадкованим, тому позивачка після його смерті не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд визначити їй додатковий строк в два місяці після набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бондаренко О.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку позивачки, судом не було надано належної оцінки тому факту, що позивачка не знала, що її брат є спадкоємцем матері за заповітом, тому вона і не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки, зважаючи на спосіб життя брата, після його смерті жодного майна не залишилось та вона вважала, що після його смерті спадщина відсутня.

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги, позивачкою наведено правові норми ЦК України щодо спадкування та правову позиціє Верховного Суду України від 23.08.2017 року у справі №6-1320цс17, в якій зазначено, що за змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій, серед яких й необізнаність про наявність заповіту.

Представник відповідача Територіальної громади м. Кривого Рогу в особі Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської областінадав відзив на апеляційну скаргу, який подано з порушенням порядку, визначеного ч. 4 ст. 360 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає цей відзив до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Бондаренка О.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_2 , про що Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 22 грудня 2012 року та вчинено відповідний актовий запис № 1414 (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , що належав їй на підставі Свідоцтва про право приватної власності від 25 листопада 1983 року (а.с. 13).

01 червня 2013 року, тобто у встановлений законом строк, ОСОБА_1 звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 (а.с. 43)

21 серпня 2018 року державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Уколовою Н.М. було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 (а.с. 15), згідно з яким ОСОБА_1 отримала у спадщину 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивачки - ОСОБА_3 .

25 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, де їй листом за вихідним №1225/18-21 від 25.11.2015 року, повідомили, що громадянин ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вчинено відповідний актовий запис №1172 від 31.10.2013 року (а.с. 20).

Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Уколови Н.М. від 26 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с. 21).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення їй додаткового строку в два місяці після набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив з відсутності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» передбачено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на момент вчинення цих дій.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила про те, що встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, оскільки не знала про наявність спадкового майна після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, вказала на те, що тільки в 2018 році дізналася про те, що її брат успадкував на підставі заповіту Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 після смерті їх матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а до цього часу вона була переконана, що являється єдиною спадкоємицею матері та у брата немає прав на спадкування після смерті матері.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, вірно вказав про те, що наведені позивачкою причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка не надала суду доказів того, що у період з 15 жовтня 2013 року по 21 серпня 2018 року для неї існували об`єктивні та непереборні перешкоди у прийнятті спадщини.

Посилання позивачки на її необізнаність про наявність спадкового майна після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не можна вважати об`єктивними обставинами, які перешкоджали останній у встановлений Законом строк прийняти спадщину та свідчать виключно про її власну недбалість та незацікавленість у житті брата, питання про прийняття спадщини після смерті якого є предметом даного спору.

Посилання позивачки на те, що тільки в 2018 році вона дізналася про наявність заповіту їх матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а до цього часу вона була переконана, що являється єдиною спадкоємицею матері та у брата немає прав на спадкування після смерті матері, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на те, що ОСОБА_3 на момент смерті матері ОСОБА_2 був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем, а тому, зважаючи на відсутність його відмови від прийняття спадщини, є таким, що прийняв спадщину, а тому має право на спадкування після смерті матері як спадкоємець першої черги за законом і наявність заповіту не вплинула та не змінила обсягу його спадкових прав.

Отже, позивачкою не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, які давали б підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк, висновки суду першої інстанції відповідають положенням статті 1272 ЦК України та узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 у справі № 6-85цс12, № 6-1486цс15 від 04 листопада 2015 року та від 14 вересня 2016 № 6-1215цс16.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бондаренко Олексій Володимирович, - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: