ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 635/3514/18

Провадження № 22-ц/818/3258/19

06 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П.,Овсяннікова А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2019 року (суддя Пілюгіна О. М.) по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 17 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу позику в розмірі 20000,00 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 17 серпня 2016 року еквівалентно 501185,76 гривень) під 3% річних, зі строком повернення до 17 серпня 2017 року. На підтвердження фактичного отримання суми позики відповідач надала розписку. Станом на 21 травня 2018 року відповідач борг не повернула.

Просила стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 569483,37 гривень, з яких сума основного боргу - 529866,76 гривень; інфляційні витрати - 27553,07 гривень, 3% річних - 12063,54 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги свого довірителя, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в загальному розмірі 569483,37 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та закрити провадження по справі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що між позивачкою та відповідачкою вже досягнуто згоди щодо мирного врегулювання спору та визначено порядок погашення боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказувала, що наявність рішення Євпаторійського міського суду Республіки Крим не можна вважати належним та допустимим, а також достовірним доказом.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у встановлений строк не виконала, тому сума боргу в загальному розмірі 569483,37 гривень підлягає стягненню з на користь позивача у примусовому порядку.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 17 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу позику в розмірі 20000,00 доларів США (що за офіційним курсом НБУ станом на 17 серпня 2016 року еквівалентно 501185,76 гривень) під 3% річних, а відповідач зобов`язалася повернути таку ж суму грошових коштів зі сплатою 3% річних у строк до 17 серпня 2017 року.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надала розписку про отримання позики від 17 серпня 2016 року, в якій підтвердила, що отримала від позивача в день складання розписки гроші в якості позики в розмірі 20000,00 доларів США під 3% річних та зобов`язалася повернути таку суму позики в розмірі 20720 доларів США в строк до 17 серпня 2017 року. Однак у строки встановлені договором позики суму позики відповідач не повернула.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку:

- індекс інфляції за період з 18 серпня 2017 року до 21 травня 2018 року (277 прострочених днів) складає: 529866,76 гривень х 105,2% : 100% = 557419,83 гривень - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, з яких 27553,07 гривень - інфляційні нарахування;

- 3% річних за період з 18 серпня 2017 року до 21 травня 2018 року (277 прострочених днів) складає: 12063,54 = 529866,76 гривень (сума боргу) : 100% х 3% : 365 (днів в році) х 277 (усього прострочених днів).

Таким чином станом на 21 травня 2018 року загальна сума заборгованості ОСОБА_2 становить 569483,37 гривень з яких:

-сума основного боргу в розмірі 529866,76 гривень;

-інфляційні витрати в розмірі 27553,07 гривень;

-3% річних в розмірі 12063,54 гривень.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч.1, 3ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення суми боргу з ОСОБА_2 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно не були враховані докази, надані відповідачем на підтвердження погашення боргу у зв`язку із виконанням мирової угоди, затвердженої ухвалою Євпаторійського міського суду Республіки Крим від 30 листопада 2017 року, колегією суддів не приймається.

Згідно положнь ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

У зв`язку з наведеним, вказане «судове рішення» не створює правових наслідків на території України, а тому не може бути прийнято судом як доказ погашення боргу.

Крім того, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Тому саме наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Враховуючи те, що огригінал боргової розписки було надано суду позивачем, підстави вважати договір виконаним відсутні.

Копії касових чеків, надані відповідачем, не містять інформації про отримання грошових коштів на погашення боргу саме за розпискою від 17 серпня 2016 року та отримання цих коштів позивачем.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Належних та допустимих доказів на підтвердження отримання позивачем будь-яких коштів на погашення боргу відповідачем не надано.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції належним чином визначився з характером спірних правовідносин, дослідив надані докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Судова колегія, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко