Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1449/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 29 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В. у м.Житомирі

у цивільній справі №278/1449/19 за позовом Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної допомоги, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року УПСЗН Житомирської РДА звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути із ОСОБА_1 надміру отримані державні кошти в сумі 4371, 52 грн. та судові витрати.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 28.02.2017 року у відділ допомоги УПСЗН Житомирської РДА ОСОБА_1. подала заяву №239 про надання допомоги на дітей одиноким матерям на дитину ОСОБА_2 , 2003 р.н. Проте під час звернення відповідачка не зазначила про доходи свого чоловіка за період із 01.08.2016 року по 31.01.2017 року, у зв`язку із чим відбулася переплата державної допомоги на суму 4371, 52 грн. У добровільну порядку відповідачка кошти не повертає, тому просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПСЗН Житомирської РДА., посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні мотивам позовної заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання чоловіком відповідачки доходів за період із 01.08.2016 року по 31.01.2017 року.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 55,124 Конституції України, ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини (ч. 1 ст. 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми").

Якщо одинока мати, одинокий усиновлювач, мати (батько) у разі смерті одного з батьків зареєстрували шлюб, то за ними зберігається право на отримання допомоги на дітей, які народилися чи були усиновлені до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені чоловіком (дружиною) (ч. 3 ст. 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми")

Згідно зі ст. 18-2 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку. Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.

Допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців (ч. 1 ст. 18-3 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми").

Відповідно до ст. 22 вказаного Закону одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуто, згодом відпала.

Одночасно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тобто, не може бути витребувано у особи, як безпідставно набуте майно, грошові кошти, сплачені їй у якості встановленої законодавством грошової допомоги, якщо їх виплачено добровільно, відсутні рахункові помилки та недобросовісність з боку набувача.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 28.02.2017 року у відділ допомоги УПСЗН Житомирської РДА ОСОБА_1. подала заяву № 239 про надання допомоги на дітей одиноким матерям на дитину ОСОБА_2 , 2003 р.н.

Із заповненої відповідачем декларації про доходи та майновий стан, останньою під час звернення із заявою про отримання державної допомоги було повідомлено про відсутність у її чоловіка доходів за період з 01 липня 2016 року по 10 січня 2017 року (а.с. 9-10)

Із копії трудової книжки чоловіка відповідача - ОСОБА_3 вбачається, що у ній відсутні відомості про його місце роботи за період з 01 липня 2016 року по 10 січня 2017 року (а.с. 19).

Разом із тим, із поданої як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду довідки про завантажені доходи ОСОБА_3 не вбачаються наявні відомості про отримання останнім заробітної плати за період з 01 липня 2016 року по 10 січня 2017 року (а.с. 20, 52).

Виходячи із наведеного, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог позивача.

Крім того, суд звертає увагу також на наступне.

Правовою природою інституту безпідставного отримання майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття майна виникають за наявності набуття майна за рахунок іншої особи і відсутністю правової підстави для набуття майна.

Тобто, законодавець посилається на відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.13 ЦПК України.

Під відсутністю правової підстави необхідно розуміти такий перехід майна від позивача до відповідача, який не ґрунтується на вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують ці права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки виникають також з правочинів.

Згідно до положень ч.1 ст.202, ч.ч.1,2 ст.205, ч.1 ст.207 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Він вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином можна стверджувати, що такий правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна, отримання грошових коштів.

Допомога, отримана відповідачем, не може вважатися набутим без достатніх правових підстав, тому що вони отримані у спосіб не заборонений цивільним законодавством з метою забезпечення породження сторонами правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Положення ч.1 ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні майно підлягає поверненню іншій стороні тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних засобів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна без достатніх правових підстав договірний або адміністративний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 цього Кодексу і як наслідок зобов`язання відповідача повернути гроші позивачу.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді