Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 321/170/18

провадження № 61-45130св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області,

треті особи: Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, відділ Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ганюков Володимир Дмитрович, на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року у складі судді Олійника М. Ю. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Кримської О. М., Дашковської А. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи: Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, відділ Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи: Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, відділ Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до протоколу загальних зборів колгоспу «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області від 28 лютого 1984 року № 2,з 17 жовтня 1983 року ОСОБА_1 прийнято в члени колгоспу.

У 1994 році колгосп «Червоний партизан» був реорганізований в Колективне сільськогосподарське підприємство «Червоний партизан» (далі - КСП «Червоний партизан»).

14 листопада 1994 року КСП «Червоний партизан», членом якого на той час також бувОСОБА_1 , отримано державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 . Відповідно до Списку громадян - членів КСП «Червоний партизан», який є додатком до державного акта серії НОМЕР_2 № НОМЕР_3, ОСОБА_1 включений до цього списку під № 173, як особа, яка має право на отримання сертифіката на частку (пай) в КСП «Червоний партизан».

Під час складання списику осіб, які мають право на отримання сертифіката на частку (пай) в КСП «Червоний партизан», була допущена помилка в написанні данихОСОБА_1 , а саме його по-батькові. У списку під № 173 зазначено « ОСОБА_1 », а повинно бути зазначено « ОСОБА_1 ». Зазначена помилка допущена співробітниками відділу кадрів КСП «Червоний партизан», які при оформленні трудової книжки на титульному листі неправильно записали його по-батькові, що в подальшому потягло за собою написання неправильно його по-батькові в списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в КСП «Червоний партизан».

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд встановити юридичний факт того, що виконаний запис за № 173 відносно ОСОБА_1 , в списку № 1 громадян-членів КСП «Червоний партизан», який додається до державного акта на право колективної власності на землю від 14 листопада 1994 року серії НОМЕР_1 вчинено відносно нього; визнати за ним право на земельну частку (пай) в КСП «Червоний партизан», Михайлівського району Запорізької області у розмірі 7,26 умовних кадастрових гектарів та зобов`язати Михайлівську районну державну адміністрацію Запорізької області прийняти рішення про виготовлення та видачу йому сертифіката на право на земельну частку (пай).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: що запис № 173 в списку № 1 громадян-членів КСП «Червоний партизан», який додається до державного акта на право колективної власності на землю від 14 листопада 1994 року серії НОМЕР_4 вчинено відносно ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що на час видачі державного акта на право колективної власності на землю від 14 листопада 1994 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 дійсно був працівником КСП «Червоний партизан», тому мав право бути включеним у зазначений список. Відповідно до довідки Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області сертифікат на ім`я ОСОБА_1 не реєструвалися. У іншій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року у частині відмови у задоволенні позову залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції постановив, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. ОСОБА_1 було відомо про порушення його прав стосовно отримання сертифіката на земельну частку (пай) у березні 2011 року, що підтверджується ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2011 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки існує спір про право. З цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 21 лютого 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ганюков В. Д., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суди попередніх інстанцій необґрунтовано зазначили, що ОСОБА_1 було пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права на земельну частку (пай) ОСОБА_1 дізнався лише 29 січня 2018 року із відповіді відділу Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області зазначила, що 17 січня 2011 року ОСОБА_1 звертався до Михайлівського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити, що виконаний запис за № 173 відносно ОСОБА_1 , в списку громадян-членів КСП «Червоний партизан», який додається до державного акта на право колективної власності на землю, вчинений відносно ОСОБА_1 . У цій заяві ОСОБА_1 зазначав, що про своє порушене право на отримання сертифіката на земельну частку (пай) в КСП «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області він дізнався у квітні 2010 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом.

Відзиви на касаційну скаргу від Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області та від відділу Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ганюков В. Д., на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року і витребувано із Михайлівського районного суду Запорізької області цивільну справу № 321/170/18.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до трудової книжки від 09 березня 1984 року, з 17 жовтня 1983 року ОСОБА_1 був зарахований в члени колгоспу «Червоний партизан» на посаду електрика.

17 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області із проханням про видачу йому сертифіката на земельну частку (пай) в КСП «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області.

Відповідно до рішення Михайлівської районної ради народних депутатів від 26 жовтня 1994 року № 15 КСП «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області передано у колективну власність 3491,7 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва. На підставі цього рішення 14 листопада 1994 року КСП «Червоний партизан» було видано державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 .

Згідно із списком громадян-членів КСП «Червоний партизан», який є додатком до державного акта серії НОМЕР_3 як особу, яка має право на отримання сертифікату на частку (пай) в КСП «Червоний партизан», зазначено ОСОБА_1 .

24 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відділу Держземкомзему у Михайлівському районі Запорізької області із проханням надати йому інформацію, чи був він у списках на роздержавлення земель КСП «Червоний партизан» Михайлівського району Запорізької області, чи видавався сертифікат або державний акт на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1

29 січня 2018 року відділом Держгеокадастру у Михайлівському районі Запорізької області повідомлено, що згідно із проектом «Роздержавлення та приватизації земель колгоспу «Червоний партизан», архівний номер 1994 МФ133 ПМИ000002, та додатку № 1 до державного акта на право колективної власності на землю від 14 листопада 1994 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 в списках відсутній, сертифікат та державний акт на землю на ОСОБА_1 не реєструвалися. У додатку № 1 до державного акта на право колективної власності на землю від 14 листопада 1994 року серії НОМЕР_1 , за порядковим № 173 внесено запис на ОСОБА_1 . Сертифікат та державний акт на землю на ОСОБА_1 не реєструвалися. Інша інформація відсутня.

Відповідно до частин другої та третьої статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно із Указами Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи в сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 та «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, право на земельну частку (паю) мають особи, які включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 передбачено, що позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, тощо), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. Вимоги щодо земельних часток (паїв) можуть задовольнятись за рахунок земель резервного фонду на підставі положень пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до частини першої та пункту «б» частини третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Згідно із частиною одинадцятою статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Враховуючи викладене, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом.

Суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що через не отримання сертифіката на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_1 його вимога про визнання за ним права на земельну частку (пай) і виготовлення відповідного сертифіката є обґрунтованою, оскільки порушене право власності підлягає захисту і відповідно до статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, а також уразі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Однак під час розгляду справи в суді першої інстанції представником Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області було подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 38).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратити достовірність і повноту із плином часу (Рішення ЄСПЛ у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, пункт 570).

Строк позовної давності застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У січні 2011 року ОСОБА_1 звертався до Михайлівського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, що запис № 173 в списку № 1 громадян - членів КСП «Червоний партизан», що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю від 14 листопада 1994 року серії НОМЕР_4 вчинено відносно ОСОБА_1 . В обґрунтування якої ОСОБА_1 надав суду довідку відділу Держкомзему у Михайлівському районі Запорізької області від 06 квітня 2010 року № 579, відповідно до якої ОСОБА_1 повідомлено, що у списку громадян - членів КСП «Червоний партизан» за № 173 значиться ОСОБА_1 .

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2011 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду, оскільки існує спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

Зазначеною ухвалою ОСОБА_1 було роз`яснено, що він має право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, ОСОБА_1 з березня 2011 року було відомо про порушення його права стосовно отримання сертифіката на земельну ділянку частку (пай).

ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом через сім років, лише у лютому 2018 року поза межами строку позовної давності. Позивач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надав переконливих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення прийнято відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ганюков Володимир Дмитрович, залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 28 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець