Справа № 761/6133/19 Головуючий в суді І інстанції Макаренко І.О.
Провадження № 22ц-824/5894/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року про забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якого є ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про забезпечення позову до подачі позову,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, посилаючись на те, вона разом з братами і сестрами проживають в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зазначає, що 20 серпня 2008 року між її батьком ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір та договір іпотеки, предметом якого була вказана квартира. У подальшому, після смерті батьків і по теперішній час вона разом зі своїми братами і сестрами ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 постійно проживають у спірній квартирі.

23 серпня 2018 року державним реєстратором Метлашевським М.О. було внесено запис №27632098 про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Мегаінвест Сервіс», але не погоджуючись з таким рішенням державного реєстратора, вона звернулася до комісії з розгляду скарг Міністерства юстиції України із скаргою, яка була задоволена та скасовано рішення вказаного державного реєстратора і тимчасово заблоковано державному реєстратору Метлашевському М.О. доступ до державного реєстру нерухомого майна строком на дев`ять місяців.

Однак, не зважаючи на вказану обставину, державним реєстратором Дмитрунець Л.В. було проведено повторну реєстрацію права власності на цю квартиру за ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на підставі тих же документів.

Зазначає, що має намір звернутися до суду з позовом, предметом якого буде визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором від 20.08.2008 року та визнання припиненим договору іпотеки від 20.08.2008 року, зняття заборони відчуження та вилучення запису про іпотеку.

На підставі викладеного в заяві та враховуючи, що відчуження майна утруднить виконання можливого рішення суду, ОСОБА_3 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам, у тому числі ТОВ «Мегаінвест Сервіс» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження спірною квартирою, у тому числі виселення осіб, що зареєстровані у квартирі, входження у квартиру, вселення будь-яких інших осіб, також просить заборонити будь-яким особам, у тому числі ТОВ «Мегаінвест Сервіс», вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно цієї квартири і накласти на неї арешт.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року заяву задоволено частково, накладено арешт на спірну квартиру. У задоволенні інших вимог заявниці відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, представник ТОВ «Мегаінвест Сервіс» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині накладення арешту та повністю відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , спадкоємцем яких є заявник, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором, однак рішення залишається не виконаним, при цьому право вимоги за кредитним та іпотечними договорами передано ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Мегаінвест Сервіс», і з метою задоволення майнових вимог звернувся до державного реєстратора про визнання за товариством права власності на іпотечне майно відповідно до п. 7 договору іпотеки та ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Вважає, що накладення арешту на спірну квартиру порушить права товариства, а вжиття таких заходів забезпечення позову не є співмірними із можливими позовними вимогами, які будуть заявлені у майбутньому, тому, на його думку, підстав для вжиття заходів забезпечення позову у справі немає.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, які будуть заявлені у подальшому, з метою унеможливити утруднення виконання можливого рішення суду, необхідно накласти арешт на квартиру.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір а також договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2011 року позов банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_12 (батьків заявниці) солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 161 396, 61 дол. США.

У подальшому, ухвалою цього ж суду від 30 жовтня 2018 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Мегаінвест Сервіс» (а.с.68-69).

Разом з тим, у вказаній квартирі на даний час зареєстровані та проживають заявниця ОСОБА_3 разом зі своїми братами і сестрами ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

23 серпня 2018 року державним реєстратором Метлашевським М.О. було внесено запис №27632098 про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Мегаінвест Сервіс», але не погоджуючись з таким рішенням державного реєстратора, ОСОБА_3 подала скаргу до комісії з розгляду скарг Міністерства юстиції України, яка була задоволена та скасовано рішення вказаного державного реєстратора і тимчасово заблоковано державному реєстратору Метлашевському М.О. доступ до державного реєстру нерухомого майна строком на дев`ять місяців.

Однак, у подальшому державним реєстратором Дмитрунець Л.В. проведено повторну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на підставі тих же документів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, оскільки позивачка має намір подати позов про визнання припиненим зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами, що може потягти за собою відповідні юридичні наслідки для сторін правочинів, і обставини, що зумовили застосування цих заходів, не змінилися, при цьому суд враховує, що у вказаній квартирі зареєстровані та проживають шість осіб, серед яких є діти-сироти, і невжиття заходів забезпечення позову також може призвести до порушення їх прав.

Посилання апелянта на те, що ТОВ «Мегаінвест Сервіс» є належним власником спірної квартири, а предмет можливого позову ОСОБА_3 не стосується майнових прав товариства на цю квартиру і задоволення цього позову жодним чином не вплине на право іпотекодержателя на задоволення своїх майнових вимог, колегія судді вважає формальними, оскільки такі заходи є тимчасовими і призначені для належного захисту усіх учасників у конкретній справі, тому не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс» залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: