Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1146/19
Провадження № 2/376/753/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі: Ткаченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що їй 14 листопада 2005 року, як працівнику ПП «Агрофірма Розволожжя» було надано житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м.

Даний житловий будинок знаходиться на балансі ПП «Агрофірма Розволожжя» та відноситься до державного житлового фонду.

Позивачка ОСОБА_1 вказує, що вона з 2005 року по даний час проживає в вищевказаному будинку, що підтверджується заявами свідків ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , які вказують про те, що вона ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 з 2005 року по даний час, заяви посвідчені 16.04.2019 року секретарем Антонівської сільської ради.

Також, факт проживання позивачки підтверджується довідкою Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області №217 від 23.05.2019 року, де вказано, що ОСОБА_1 з 2005 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації.

З приводу користування даним житлом ніхто і ніколи претензій до позивачки не пред`являв, на даний час позивачка хоче зареєструватися вданому будинку разом зі своєю сім`єю, однак не має можливості, оскільки право власності на будинок не зареєстровано в законному порядку.

З огляду на вищевикладене позивачка просить суд:

Визнати за нею ОСОБА_1 , право власності на жилий будинок, АДРЕСА_1 , загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю.

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву та просила провести розгляд справи у її відсутність та без засобів фіксування судового засідання (а. с. 24).

Представник відповідача Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить не проводити фіксацію звукозапису судового процесу (а.с. 23).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що 14 листопада 2005 року, позивачці ОСОБА_1 як працівнику ПП «Агрофірма Розволожжя» було надано житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м., факт того, що ОСОБА_1 працювала в ПП «Агрофірма розволожся підтверджується копією її Трудової книжки Серія НОМЕР_1 (а.с.7,8).

Позивачка ОСОБА_1 з 2005 року по даний час проживає в вищевказаному будинку, що підтверджується заявами свідків ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_3 , які вказують про те, що вона ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 з 2005 року по даний час, заяви посвідчені 16.04.2019 року секретарем Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області (а.с.9,10).

Також, факт проживання позивачки підтверджується довідкою Антонівської міської ради Сквирського району Київської області №217 від 23.05.2019 року, де вказано, що ОСОБА_1 з 2005 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с.22).

Факт відкритого володіння майном позивачкою підтверджується також копією Договору № 200 941 469 про користування електричною енергією від 05 березня 2014 року (а.с. 6).

З приводу користування даним житлом ніхто і ніколи претензій до позивачки не пред`являв, на даний час позивачка хоче зареєструватися вданому будинку разом зі своєю сім`єю, однак не має можливості, оскільки право власності на будинок не зареєстровано в законному порядку.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років, а саме з 2005 року продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, суд вважає за необхідне визнати право власності за набувальною давністю за ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України,ст.ст. 2,4, 76,81,200, 206,247,258,259,263-265,354 ЦПК України, ст.. ст. 15, 16, 344 ЦК України, п.п. 9,13,14Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на жилий будинок, АДРЕСА_1 , загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 32,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О. М. Коваленко