Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/658/19
Провадження № 2/376/539/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі: Ткаченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сквирської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказують, що ОСОБА_1 з 19.05.1972 року, а ОСОБА_2 з 11.12.1986 року проживають в будинку АДРЕСА_1 . Разом з ними раніше проживала ОСОБА_3 з 10.09.1976 року, про що свідчать відмітки про реєстрацію в домовій книзі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть видане виконкомом Домантівськї сільської ради Сквирського району Київської області, актовий запис про смерть №4.

Збираючи документи для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , позивачі звернули увагу, що будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за іншою особо - ОСОБА_6 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 написала розписку, що продала будинок ОСОБА_3 за 1200 рублів, а оформлення документів доручає покупцю, посилаючись на поганий стан здоров`я, у зв`язку з чим передала всі документи ОСОБА_3 та виписалася з будинку, про що свідчить відмітка в будинковій книзі від 19.07.1971 року. ОСОБА_6 померла і договір купівлі-продажу будинку залишився не переоформленим.

По теперішній час позивачі по справі, проживають в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , доглядають за ним, обробляють земельну ділянку, сплачують рахунки за комунальні послуги. Добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються даним нерухомим майном.

Факт проживання та безперервного володіння нерухомим майном підтверджується відмітками про реєстрацію в паспорті, домовій книзі, страховим свідоцтвом, квитанціями по оплаті земельних податків.

За таких обставин та на підставі вимог ст. 344 ЦК України позивачі просять суд визнати за ними ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 60,4 кв. м., житловою 25,2 кв. м. по Ѕ частині кожному.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилися, надали до канцелярії суду заяви в яких позовні вимоги підтримали, просили провести розгляд справи у їх відсутність та не застосовувати засоби фіксування судового засідання..

Представник відповідача Сквирської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить не проводити фіксацію судового процесу технічними засобами.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19.05.1972 року, а ОСОБА_2 з 11.12.1986 року проживають в будинку АДРЕСА_1 . Разом з ними раніше проживала ОСОБА_3 з 10.09.1976 року, про що свідчать відмітки про реєстрацію в домовій книзі (а.с.20-23) та відмітки в їх паспортах (а.с.5,7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть видане 10.04.2003 року виконкомом Домантівськї сільської ради Сквирського району Київської області Серія НОМЕР_1 , актовий запис про смерть №4 (а.с.13).

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу вбачається, що будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за іншою особо - ОСОБА_6 , який зареєстровано в Слободянській сільській раді в книзі запису Нотаріальних дій за 1956 рік, 24.08.1956 року за №241 (а.с.11,12)

20.06.1971 року ОСОБА_6 написала розписку, що продала будинок ОСОБА_3 за 1200 рублів, а оформлення документів доручає покупцю, посилаючись на поганий стан здоров`я (а.с.9).

По теперішній час позивачі по справі, проживають в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , доглядають за ним, обробляють земельну ділянку, сплачують рахунки за комунальні послуги, податки за користування земельною ділянкою (а.с.14,15,16).

На сьогоднішній день позивачі продовжують проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються даним нерухомим майном.

Згідно до вимог ч. 1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і понад 10 років продовжують відкрито, безперервно проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, суд вважає за можливе визнати за ними на підставі вимог ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2,4, 76,81,200, 206, 247, 258,259,263-265,354 ЦПК України, ст.. ст. 15, 16, 344 Цивільного кодексу України, п.п. 9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Сквирської міської ради Київської області (адреса: вул. Богачевського,28, м. Сквира Київської області, ) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 60,4 кв. м., житловою 25,2 кв. м. по Ѕ частині кожному.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко