ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 397/860/18

провадження № 22-ц/4809/827/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне підприємство «Агростар»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агростар» на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області (суддя Мирошниченко Д.В.) від 11 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

10 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного підприємства «Агростар» про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 14 серпня 2013 року, укладеного між нею і відповідачем, та скасування його державної реєстрації.

Позивачка послалася на те, що вона є власником земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8138 га з кадастровим номером НОМЕР_1 . 22 травня 2018 року зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо про наявність оспорюваного нею договору, який вона не підписувала та ніколи такого наміру не мала. Вважає, що укладення договору щодо її майна поза її волевиявленням суперечить закону та порушує її права, а тому вважає, що цей договір підлягає визнанню недійсним у відповідності до ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2019 року позов задоволено частково. Суд визнав недійсним договір оренди землі б/н, укладений 14 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ПП «Агростар», предметом якого являється земельна ділянка площею 2,81 га на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_1 . У задоволенні решти вимог суд відмовив.

Суд встановив, що оспорюваний договір підписано не позивачем, а іншою невстановленою особою від її імені. Встановивши цю обставину, суд дійшов висновку, що договір підлягає визнанню недійсним на підставі норми ч. 3 ст. 203 та ст. 215 ЦК України. Однак суд відхилив вимогу позивача про скасування державної реєстрації договору, вважаючи її безпідставною. Суд також відхилив заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У поданій відповідачем апеляційній скарзі він просить ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити позивачу в позові з підстав спливу позовної давності.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права. Відповідач стверджує, що умови договору оренди земельної ділянки погоджено з позивачкою та підписано нею особистою. Водночас він заявляє, що позивачка могла навмисно поставити в договорі не свій підпис, тривалий час отримувати орендну плату а потім розірвати договір на власний розсуд, тобто вона діяла недобросовісно. Примірник договору, після його укладення, отримав чоловік позивачки, а отже вона знала про існування договору оренди земельної ділянки з 2014 року. Отримання позивачкою орендної плати являється підтвердженням визнання нею зобов`язань орендодавця за договором. На час пред`явлення позову трирічний строк давності звернення до суду сплинув.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Представник позивачки - адвокат Жеребенко О. В., подала відзив на апеляційну скаргу у якому зазначила про надуманість доводів відповідача, перекручування ним обставин цієї справи. Так, твердження відповідача про погодження позивачкою умов оспорюваного договору та підписання його тексту не відповідає дійсності і спростовуються наявними у справі доказами. Укладений від імені ОСОБА_1 договір має істотний дефект волі його сторони та порушує право власності позивачки на земельну ділянку. Безпідставним є також твердження відповідача про обізнаність позивачки щодо договору з часу його укладення та про наявність у неї одного примірника тексту договору.

Позиці учасників справи, висловлені у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Відповідач, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, не забезпечив явку свого представника в судове засідання.

Позивачка в судове засідання особисто не з`явилася.

Представник позивачки - адвокат Жеребенко О. В., у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечила. Зазначила, що про наявність оспорюваного договору оренди позивачка не знала до 2018 року, а тому відсутні підстави для твердження про пропуск позовної давності.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 2,81 га, яка розташована на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, що підтверджується Державним актом серії НОМЕР_2 , зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 251 від 11 серпня 2003 року.

14 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ПП «Агростар» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець - ОСОБА_1 надає, а орендар - ПП «АГРОСТАР» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, строком десять років .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта щодо земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1 , 16 серпня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано договір оренди землі б/н, виданий 14 серпня 2013 року, орендар - ПП «АГРОСТАР», орендодавець - ОСОБА_1 ; строк дії договору - 10 років.

Згідно висновку експерта № 222 від 14 грудня 2018 року, підпис, розташований у графі «Орендодавець ОСОБА_1 .» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПП «Агростар» в особі директора ОСОБА_2 (орендар), на земельну ділянку земельною площею 2,81 га, кадастровий номер НОМЕР_1 від 14 серпня 2013 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України).

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

На укладений договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути спростована в судовому порядку.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписів ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач являється власником земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону, належить власнику (ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Згідно ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Висновком експерта № 222 від 14 грудня 2018 року, яка проведена старим судовим експертом сектору почеркознавчих досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Кропивницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, встановлено, що підпис, розташований у графі «Орендодавець ОСОБА_1 .» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПП «Агростар» в особі директора ОСОБА_2 (орендар), на земельну ділянку земельною площею 2,81 га, кадастровий номер НОМЕР_1 від 14 серпня 2013 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Висновок експерта оцінено судом за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України.

Порушень закону при призначенні та проведенні судової почеркознавчої експертизи не встановлено.

Відповідач не заявляв клопотань про призначення додаткової або повторної експертиз.

Отже висловлене відповідачем у апеляційній скарзі припущення про те, що оспорюваний позивачкою договір оренди підписаний нею суперечить результату судової почеркознавчої експертизи та не підтверджується іншими доказами у справі.

Так, надані відповідачем відомості про видачу громадянам сільськогосподарської продукції за 2014 - 2018 роки (с. 56 - 64, с. 130) не містять відомостей про підстави видачі цієї продукції та характер таких операцій, а отже дані про те, що це є орендна плата за земельні ділянки на підставі договорів у цих відомості не вказані. Таким чином, із зазначених відомостей позивачка не могла дізнатися про наявність оспорюваного договору та порушення свого права.

Надані відповідачем відомості не являються доказом укладення договору особисто позивачем або її обізнаності про наявність такого договору.

Враховуючи те, що договір оренди землі власниця земельної ділянки особисто не підписувала, повноваження на це іншій особі не надавала, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення позивачки на укладення з відповідачем оспорюваного правочину, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання його недійсним на підставі положень ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача такого висновку суду не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про сплив позовної давності, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Позовну давність можна визначити в якості законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За положеннями ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції двічі заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що спірний договір укладено у 2013 році, а право оренди зареєстровано у серпі 2014 року і з цього часу минуло більше трьох років. Він стверджував, що про наявність цього договору позивачка знала.

З такими доводами відповідача не можна погодитися з таких підстав.

Початок перебігу строку позовної давності не можна обраховувати з часу підписання оспорюваного договору оренди землі, оскільки сам власниця земельної ділянки його не підписувала, тому не знала і не могла дізнатися про нього, примірник договору не отримувала і ця обставина відповідачем не спростована так, як згідно пояснень самого відповідача примірник договору отримала не ОСОБА_3 , а її чоловік і саме він розписався у журналі видачі договорів (с. 35).

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 зробив висновок, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суди також установили, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у вересні 2013 року, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Посилання ТОВ «Агрофірма «Вісла» на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суди апеляційної та касаційної інстанцій обґрунтовано визнали таким, що суперечить нормам ст. 261 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачка не підписувала договір оренди землі з відповідачем, примірник договору не мала, а дізнався про його існування лише з інформаціної довідки є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 травня 2018 року, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу позовної давності.

За таких обставин суд зробив правильний висновок, що позивачка звернулася до суду із позовом у межах позовної давності.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргумент апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення не встановлено.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги Приватного підприємства «Агростар» без задоволення, а рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко