О К Р Е М А Д У М К А
04 червня 2019 року лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні звернулася в суд із заявою про госпіталізацію гр. ОСОБА_1 в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню у примусовому порядку.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2019 року, ухвалено у задоволенні заяви лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, які були предметом дослідження у судовому засіданні, ОСОБА_1 страждає тяжким психічним захворюванням - параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром, у зв`язку із чим перебуває на диспансерному обліку, йому встановлена друга група інвалідності довічно. Поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 03.06.2019 року по направленню амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ, був доставлений бригадою швидкої допомоги в супроводі працівників поліції, опікуна матері ОСОБА_2

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, ОСОБА_1 хворіє психічним захворюванням з 2000 р., у зв`язку із чим перебуває на обліку в ТОКПНЛ. З приводу наявного у нього психічного захворювання неодноразово лікувався стаціонарно в умовах ТОККПНЛ. В одному із епізодів пацієнт неконтрольовано випив невідому велику кількість нейролептичних препаратів, перебував у важкому стані, лікувався з цього приводу у відділенні інтенсивної терапії ТОККПНЛ. Вдома ліки приймає нерегулярно, часом вживає алкоголь, що спричиняє погіршення психічного стану і призводить до повторних госпіталізацій. Остання виписка із ТОККПНЛ 16.11.18 року. Поступає на обстеження і лікування повторно у зв`язку із погіршенням психічного стану з 22.05.19 року. Пропав з дому, невідомо де блукав, мати подала в поліцію в розшук пацієнта; з`явився вдома 30.05.2019 року, поводив себе та висловлювався неадекватно, відмовлявся від прийому ліків, конфліктував з матір`ю, не виконував її інструкції, був виражено напруженим, озлобленим, не корегувався матір`ю, був агресивно налаштованим до неї, практично не спав вночі. В психічному статусі: Мислення по параноїдному типу, із розірваностями, численними паралогіями, наявні маячні ідеї відношення, спричинення шкоди. Емоційно напружений, озлоблений, із виражено зниженим настроєм, дратівливістю, збудливістю.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 , яка є матір`ю та опікуном ОСОБА_1 пояснила, що її син ОСОБА_1 є недієздатним, а вона відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 березня 2006 року є його опікуном. Зазначила, що її син із 2000 року хворіє психічним захворюванням, з приводу чого йому встановлена ІІ-га група інвалідності довічно. На даний час, її син поводить себе неадекватно та агресивно, відмовляється від прийому необхідних ліків, часто вживає алкогольні напої. Також вказала, що з 22.05.2019 року по 30.05.2019 року її син ОСОБА_1 зник із дому, внаслідок чого вона зверталась до органів поліції. Неодноразово лікувався стаціонарно, у 2018 році прийняв неконтрольовану дозу ліків, внаслідок чого перебував у тяжкому стані у відділенні інтенсивної терапії ТОККПНЛ.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

ОСОБА_1 не надає свою усвідомлену згоду на лікування у психіатричному закладі, внаслідок наявного у нього тяжкого психічного захворювання.

Проаналізувавши матеріали даної справи, вважаю, що заява лікаря психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію гр. ОСОБА_1 в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню у примусовому порядку підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 на даний час страждає тяжким психічним розладом - параноїдна шизофренія, у зв`язку із чим неодноразово лікувався стаціонарно, йому встановлено другу групу інвалідності довічно у зв`язку із зазначеним захворюванням, являє небезпеку для себе та оточуючих, оскільки поводить себе агресивно, внаслідок свого захворювання зникає із дому на тривалий час, що підтверджено поясненнями матері, висновком лікарів психіатрів, амбулаторно відмовляється від вживання ліків, не спроможний самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. В минулому у 2018 році ОСОБА_1 був госпіталізований у стаціонар внаслідок неконтрольованого приймання нейролептичних препаратів, перебував у важкому стані, що становить небезпеку для його здоров`я.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Зокрема, ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку.

Вважаю, що наведеними доказами підтверджені обставини щодо того, що ОСОБА_1 хворіє важким психічним розладом, внаслідок чого неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, являє небезпеку для себе та оточуючих, буде зумовлювати шкоду своєму здоров`ю внаслідок погіршення свого психічного стану у разі, якщо йому не буде надана своєчасно психіатрична допомога в умовах стаціонару.

СуддяВ. В. Ромазан