Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 297/2972/15-ц

провадження № 61-43192св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Пуканича Едуарда Володимировича на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2018 року у складі судді Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 314 909,82 грн.

Обґрунтовуючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 06 квітня 2006 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKD7GA00000011, за умовами позичальник отримала кредит в розмірі 23 345,25 гривень зі сплатою відсотків згідно з підпунктом 1.1 кредитного договору на строк до 06 квітня 2016 року. Того ж дня між банком і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком за зобов`язаннями ОСОБА_1

Позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї станом на 25 вересня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 314 909,82 грн, з яких: 31 747,74 грн - заборгованість за кредитом, 88 027,29 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 12 953,95 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом, 182 180,84 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило солідарно стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 314 909,82 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року у складі судді Гал Л. Л. позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 квітня 2006 року № MKD7GA00000011 у розмірі 108 689,95 грн, з яких: 18 245,75 грн - заборгованість за кредитом з 02 грудня 2012 року до 02 грудня 2015 року, 42 227,91 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом з 02 грудня 2012 року до 02 грудня 2015 року, 4948,70 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом з 02 грудня 2012 року до 02 грудня 2015 року, 43 267,59 грн - заборгованість за пенею з 02 грудня 2014 року до 02 грудня 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка, з урахування позовної давності, підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Пуканич Е. В. , на рішення Берегівського районного суду від 09 лютого 2016 року у вказаній цивільній справі.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга ОСОБА_2 подана 27 липня 2018 року після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення (минуло два роки п`ять місяців), при цьому ОСОБА_2 було повідомлено про розгляд справи належним чином, а наявність обставин пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили відповідачем не наведено та не підтверджено належними й допустимими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року представник ОСОБА_2 - адвокат Пуканич Е. В. подав касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що положення частини другої статті 358 ЦПК України не підлягають застосуванню, оскільки підпунктом 13 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей - судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією. Тому судове рішення місцевого суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом строків, передбачених статтею 294 ЦПК України 2004 року.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У липні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про розгляд справи, в тому числі й про судове засідання призначене на 09 лютого 2016 року, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та запереченням проти позову. Крім того, копію повного тексту рішення суду першої інстанції було отримано безпосередньо у місцевому суді 16 лютого 2016 року для передачі ОСОБА_2 . Посилання на те, що ОСОБА_2 про ухвалення судового рішення стало відомо лише 27 липня 2018 року є необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

ОСОБА_2 було повідомлено про розгляд справи належним чином, у тому числі й про судове засідання призначене на 09 лютого 2016, в якому ухвалено оскаржуване рішення, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а також наданими 09 лютого 2015 року ОСОБА_2 до суду першої інстанції запереченнями проти позову.

16 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_1 отримала в місцевому суді копію повного тексту рішення для передачі ОСОБА_2 , про що свідчить її розписка у матеріалах справи.

Тобто, ОСОБА_2 знав про судове провадження.

Також це було відомо представнику ОСОБА_2 - Пуканичу Е. В. , оскільки останній 08 лютого 2017 року подавав заяву про ознайомлення із матеріалами справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 червня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Берегівського районного суду Закарпатської області.

09 липня 2019 року справа № 297/2972/15-ц надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 292 ЦПК України 2004 року та частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, 27 липня 2018 року представник ОСОБА_2 - адвокат Пуканич Е. В. подав апеляційну скаргу.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Разом з тим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

На час оскарження судового рішення місцевого суду процедура прийняття апеляційної скарги була врегульована, зокрема положеннями статті 358 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, якою керувався апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, при цьому ОСОБА_2 було повідомлено про розгляд справи належним чином, а наявність обставин пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили відповідачем не наведено та не підтверджено належними й допустимими доказами.

Разом з тим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Пуканича Е. В. про те, що положення частини другої статті 358 ЦПК України не підлягають застосуванню, не заслуговують на увагу з огляду з огляду на таке.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга представником ОСОБА_2 - адвокатом Пуканичем Е. В. була подана 27 липня 2018 року, то апеляційний суд вірно керувався нормами ЦПК України у редакції, що діяла з 15 грудня 2017 року.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з якими незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Інші доводи касаційної скарги повністю спростовуються вищенаведеними обставинами справи і положеннями законодавства.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Пуканича Едуарда Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 09 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська