провадження 2о/201/23/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний нотаріус Буринського міського нотаріального округу Сумської області Анохін Олександр Володимирович і Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення юридичного факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 листопада 2018 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Заявник у своїй заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_2 , після його смерті залишилося спадкове майно, заявник звернувся до нотаріальної контори /приватного нотаріуса заінтересована особа/ для отримання свідоцтва про спадщину, була відкрита спадкова справа, але нотаріус роз`яснив, що потрібно підтвердити родинні зв`язки заявника з братом, а для цього потрібно свідоцтво про народження заявника, яке не збереглося, а через відсутність документів про родинні зв`язки з братом неможливо отримати свідоцтво про право на спадщину, але якщо буде доведено, що він є рідним братом померлого ОСОБА_2 , то вказане свідоцтво можливо видати. В заявника є документи про його шлюб, паспорт, довідка з місця мешкання та реєстрації та інш., де вказано хто його батьки, а відповідно і батьки померлого брата, але саме свідоцтво про його народження не збереглося, батьки заявника померли і підтвердити особисто зараз це можуть. Батьки заявника громадяни України і мешкали на території Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області. Повторне свідоцтво про народження заявника нотаріусом як належний доказ родинних зв`язків не приймається, звернення до архіву РАЦСу за місцем народження ні до чого не призвело (відсутній такий актовий запис). Отже через відсутність певного конкретного документу виникла складність у оформленні документів для спадщини, через що заявник не може реалізувати свої права на спадкування майна свого рідного брата. Факт родинних стосунків заявника та його брата підтверджується повторним свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб, довідкою і копією паспорта. Він вирішив упорядкувати документи свої і родини, звернувся до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про спадщину, але виявилося, що всіх (інших) документів заявника і батьків, брата для підтвердження родинних відносин немає, а ті що є (паспорти, свідоцтва про народження та інш.), мають неточності та помилки в правописі і виправити їх зараз немає можливості. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування та вирішення питань про стосунки та з майном і документами потрібно довести вказані родинні відносини. Просив встановити юридичний факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 є братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задовольнивши заяву в повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб приватного нотаріуса Анохіна О.В. і Соборний районний у місті Дніпрі відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вимоги заяви фактично визнали, погодилися з доводами і викладеними в ній обставинами, позицією заявника, не заперечували проти задоволення заяви. В судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Вказаним і матеріалами справи, на думку суду, просили справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних зацікавлених осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку заявника і заінтересованих осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_2 , після його смерті залишилося спадкове майно, заявник звернувся до нотаріальної контори /приватного нотаріуса заінтересована особа/ для отримання свідоцтва про спадщину, була відкрита спадкова справа, але нотаріус роз`яснив, що потрібно підтвердити родинні зв`язки заявника з братом, а для цього потрібно свідоцтво про народження заявника, яке не збереглося, а через відсутність документів про родинні зв`язки з братом неможливо отримати свідоцтво про право на спадщину, але якщо буде доведено, що він є рідним братом померлого ОСОБА_2 , то вказане свідоцтво можливо видати. В заявника є документи про його шлюб, паспорт, довідка з місця мешкання та реєстрації та інш., де вказано хто його батьки, а відповідно і батьки померлого брата, але саме свідоцтво про його народження не збереглося, батьки заявника померли і підтвердити особисто зараз це можуть. Батьки заявника громадяни України і мешкали на території Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області: батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Саме вони і є батьками покійного брата заявника ОСОБА_2 . Повторне свідоцтво про народження заявника нотаріусом як належний доказ родинних зв`язків не приймається, звернення до архіву РАЦСу за місцем народження ні до чого не призвело (відсутній такий актовий запис). Отже через відсутність певного конкретного документу виникла складність у оформленні документів для спадщини, через що заявник не може реалізувати свої права на спадкування майна свого рідного брата. Заявник народився у воєнні роки, в 1943 році, і в той час документи могли не зберегтися та не відобразитись належним чином у відповідних книгах та реєстрах. Заявник народився в селі Чаша, а його брат в селі Михайлівка, обидва ці села відносяться до Михайлівської сільської ради. Всього у батьків заявника було п`ятеро дітей і всі вони однією сім`єю мешкали в селі Михайлівка і саме звідти заявника було призвано до лав армії для проходження строкової служби, про що свідчить запис у воєнному квитку заявника, а в обліково-послужній картці воєнного обліку вказані його батьки: батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та брат заявника ОСОБА_2 , а також зазначені інші брат та сестра і дружина заявника. Факт родинних стосунків заявника та його брата підтверджується також повторним свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб, довідкою і копією паспорта. Він вирішив упорядкувати документи свої і родини, звернувся до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про спадщину, але виявилося, що всіх (інших) документів заявника і батьків, брата для підтвердження родинних відносин немає, а ті що є (паспорти, свідоцтва про народження та інш.), мають неточності та помилки в правописі і виправити їх зараз немає можливості. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування та вирішення питань про стосунки та з майном і документами потрібно довести вказані родинні відносини.

Тому для упорядкування документів і вирішення питань з майном, документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення родинних відносин.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до п. 1 ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства і держави.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України Суд розглядає справи, зокрема, родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що дійсно заявник ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Чаша Буринського району сумської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний брат ОСОБА_2 , після його смерті залишилося спадкове майно; заявник звернувся до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про спадщину, була відкрита спадкова справа, але нотаріус роз`яснив, що потрібно підтвердити родинні зв`язки заявника з братом, а для цього потрібно надати свідоцтво про народження заявника, яке не збереглося, а через відсутність документів про родинні зв`язки з братом неможливо отримати свідоцтво про право на спадщину, але якщо буде доведено, що він є рідним братом померлого ОСОБА_2 , то вказане свідоцтво можливо видати. В заявника є документи про його шлюб, паспорт, довідка з місця мешкання та реєстрації та інш., де вказано хто його батьки, а відповідно і батьки померлого брата, але саме свідоцтво про його народження не збереглося, батьки заявника померли і підтвердити особисто зараз це можуть. Батьки заявника громадяни України і мешкали на території Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області: батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Саме вони і є батьками покійного брата заявника ОСОБА_2 . Повторне свідоцтво про народження заявника нотаріусом як належний доказ родинних зв`язків не приймається, звернення до архіву РАЦСу за місцем народження ні до чого не призвело (відсутній такий актовий запис). Отже через відсутність певного конкретного документу виникла складність у оформленні документів для спадщини, через що заявник не може реалізувати свої права на спадкування майна свого рідного брата. Заявник народився у воєнні роки, в 1943 році, і в той час документи могли не зберегтися та не відобразитись належним чином у відповідних книгах та реєстрах. Заявник народився в селі Чаша, а його брат в селі Михайлівка, обидва ці села відносяться до Михайлівської сільської ради. Всього у батьків заявника було п`ятеро дітей і всі вони однією сім`єю мешкали в селі Михайлівка і саме звідти заявника було призвано до лав радянської армії в 1962 році для проходження строкової служби, про що свідчить запис у воєнному квитку заявника, а в обліково-послужній картці воєнного обліку вказані його батьки: батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та брат заявника ОСОБА_2 , а також зазначені інші брат та сестра і дружина заявника. Факт родинних стосунків заявника та його брата підтверджується також повторним свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб, довідкою і копією паспорта. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування та вирішення питань про стосунки та з майном і документами потрібно довести вказані родинні відносини.

Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що заявник з братом мають спільне прізвище та ім`я по батькові, мешкали в одному населеному пункті, родинні стосунки їх як братів знайшли своє підтвердження в ході судового засідання (мешкання, анкетні дані, свідоцтва про шлюб та народження, паспортні дані, довідки сільської ради та ін. співпадають та відповідають дійсності). Саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвищ, імені заявника та брата, батьків в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтва про народження) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, військові комісаріати, відділи РАЦС та інш.) або відсутність таких даних через об`єктивні причини не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.
Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що учасник справи в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно заінтересованої особи по можливим незаконним (з точки зору вказаної особи) діям відносно нього, предмета спору, а заінтересована особа цього не довела, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.
Не може суд прийняти до уваги можливе не погодження з вимогами в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 є братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (родинних відносин) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обгрунтована і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 3 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 є братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 11 червня 2019 року.

Суддя -