Справа №242/4620/19
Провадження №2/242/1292/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №242/4620/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач 13.08.2019 року звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстрований відповідач - онук позивача ОСОБА_2 , який з 2017 року не проживає за вказаною адресою без поважних причин. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації відмовляється, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщення. Просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.09.2019 року відкрито провадження по справі та розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, з урахуванням того, що представник позивач згоди на заочний розгляд справи не надав, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши інші докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 1994 року, виданого Управлінням житлово комунальним ГВАТ «Авдіївський коксохімзавод», зареєстрованого за №3310.

За адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований онук ОСОБА_2 , 1996 року народження, що вбачається з довідки Центра надання адміністравних послуг від 05.02.2019 за №07-29д.

Відповідно до акту, складеного 04 грудня 2018 року, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 , без співмешканців з 27.07.2013 року по теперішній час.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім,ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача, щодо визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач більше року без поважних причин не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , і створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому втратив право на користування вказаним житлом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 317,319,383,391 ЦК України, ст. ст. 12,13,81,258,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І.Капітонов