ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/693/19 Номер провадження 22-ц/814/3002/19Головуючий у 1-й інстанції Шевченко В. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії судців судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Триголова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем у справі ОСОБА_1 08 серпня 2007 року був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 27 000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 30 квітня 2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 20 170 грн 24 коп., з яких: 1 211 грн 93 коп. заборгованість за кредитом; 17 038 грн. 05 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 483 грн 58 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина); 936 грн 68 коп. штраф (процентна складова).

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 08 серпня 2007 року в розмірі 20 170 грн 24 коп. та 1 921 грн 00 коп. в рахунок повернення судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, так зі змісту наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що він сформований на підставі договору б/н від 08 серпня 2007 року, в той час як на підтвердження наявності договірних кредитних правовідносин суду надано заяву позичальника № PLXRRX09860029 від 08 серпня 2007 року, що містить зовсім інший номер, а ніж той, який зазначено у наданому суду розрахунку та відображено у змісті позовної заяви та заявлених позовних вимогах, а тому розрахунок за договором б/н від 08 серпня 2007 року жодним чином не підтверджує заборгованість за договором кредиту, не містить даних щодо реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість, як не містить і даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржив АТ КБ «ПриватБанк». Просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надано всі необхідні докази укладення між сторонами кредитного договору, відповідач користувався кредитними коштами проте вимоги договору ним не виконувалися, кошти повернуті не були. Позивач вважає, що наявність заборгованості підтверджується випискою по рахунку, яка має статус первинного документа.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 20 170 грн. 24 коп. та беручи до уваги положення ч. 13 ст. 7, ст. 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір на підставі анкети-заяв № PLXRRX09860029, за яким відповідач отримав кредит у сумі 1507 грн. 20 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на строк 12 місяців з 08 серпня 2007 року по 08 серпня 2008 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 20 грн. 35 коп. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 251 грн. 20 коп. При цьому, за змістом даної зави сторонами узгоджено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць на залишок заборгованості щомісячна комісія 1 % замість загальної відсоткової ставки - 1%.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.6. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 24).

21 травня 2018 року назва ПАТ КБ «ПриватБанк» змінена на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк».)

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2019 року складає 20 170 грн. 24 коп., з яких: 1 211 грн. 93 коп. заборгованість за кредитом; 17 038 грн. 05 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 483 грн 58 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина); 936 грн 68 коп. штраф (процентна складова).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо стягнення основної суми заборгованості

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 08 серпня 2007 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_2 станом на 30 квітня 2019 року, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 1211 грн. 93 коп.

Колегія суддів не вбачає підстав неприйняття даного розрахунку до уваги, оскільки він містить інформацію щодо боржника та укладеного з ним договору, а відсутність в ньому інформації щодо номеру рахунку не є підставою для неприйняття його до уваги.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 чинного ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України, проти розрахунку не заперечував, власний розрахунок не надав.

Щодо стягнення відсотків та неустойки (пені, штрафу)

У частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитом колегія суддів бере до уваги, що у заяві зазначено, що Банк надає позичальнику кредит в сумі 1507 грн. 20 коп.строком на 12 місяців та визначено відсотки.

Разом з тим, заява позичальника не містить даних, щодо автоматичної пролонгації договору на тих самих умовах.

Також, слід звернути увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості на 08 серпня 2008 року відповідачем кредитні кошти не використовувалися , а сума в розмірі 1211 грн. 93 коп. була отримана після закінчення 12 місячного строку указаного в анкеті-заяві.

Враховуючи, що даний кредитний договір є строковим та містить дату закінчення його дії 08 серпня 2008 року, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Разом з цим, зважаючи, що судом встановлено фак підписання відповідачем анкети та отримання коштів на умовах зазначених в ній, користування цими коштами та здійснення платежів з метою погашення заборгованості колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту.

Крім того, як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Тоді як, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент підписання вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема, щодо стягнення неустойки та штрафів.

Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст.1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За даних обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

За вказаних обставин у колегії суддів відсутні підстави для стягнення пені та штрафів.

Висновки за результатами розгляду справи

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони досягли згоди щодо автоматичної пролонгації договору у разі якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору.

Відтак, строк дії договору слід вважати закінченим 08 серпня 2008 року, тобто, підстави стягнення відсотків за договором за використання коштів отриманих після закінчення строку дії договору, а також штрафів відсутні, а із інших підстав позивач не заявляв вимоги щодо стягнення відсотків та штрафів.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, підлягає стяненню фактично отриманих коштів в сумі 1211 грн. 93 коп.

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року слід скасувати.

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення позичених коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 1211 грн. 93 коп.

В іншій частині у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Щодо судових витрат

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 даної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір, що підлягав сплаті за подачу даного позову становив 1921 грн. 00 коп.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги 2881 грн. 50 коп.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 на користь банку слід стягнути судовий збір сплачений за подачу позову 115 грн. 26 коп., за подачу апеляційної скарги 172 грн. 89 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року - скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині стягнення позичених коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 1211 грн. 93 коп.

В іншій частині у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір сплачений за подачу позову 115 грн. 26 коп., за подачу апеляційної скарги 172 грн. 89 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 05 грудня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

В.М. Триголов