ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4522/19 Справа № 187/848/18 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року по справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення завданої неправомірними діями майнової шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернулось до суду з позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення завданої неправомірними діями майнової шкоди /а.с 1-4/.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач працювала на посаді головного бухгалтера Петриківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з 01.08.2017 по 29.12.2017, відповідно до наказу управління від 28.07.2017 № 180 - є та від 29.12.2017 № 788-к. Комісією, створеною відповідно до наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 26.02.2018 № 147-ОД, проведена перевірка нарахування заробітної плати працівникам Петриківського відділення за період з 01.08.2017 по 01.02.2018, якою встановлено, що з серпня по грудень 2017 року надбавка за високі досягнення у праці начальнику та працівникам вказаного відділення нараховувалась та виплачувалась із порушенням вимог пункту 3.1 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 08.02.2017 № 14 - не у відсотках до посадового окладу, як визначеного відповідними додатками до наказів Петриківського відділення, а у відсотках до суми посадового окладу та надбавки за вислугу років. Також перевіркою встановлено інші порушення нарахованих виплат у завищеному розмірі, відповідно до Акту від 02.03.2018. Отже, за результатами перевірки встановлено, що з вини ОСОБА_1 працівникам Петриківського відділення зайво нараховано заробітну плату на загальну суму 21 764, 92 грн., в тому числі і самій ОСОБА_1 3 152,92 грн. З загальної суми 21 764,92 грн. за згодою працівників - ОСОБА_12, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7, ОСОБА_8 сума 8 882, 70 грн. утримана з їх заробітної плати. Звільненим працівникам: ОСОБА_9 в сумі 6 645,00 грн., ОСОБА_10 в сумі 1 371,91 грн., ОСОБА_11 в сумі 1 712,39 грн. запропоновано добровільно відшкодувати неправомірно нараховану їм та видану заробітну плату, але згоду на відшкодування не надано. На адресу відповідача управлінням направлено листи від 15.03.2018 № 08.1-07/1721 та від 05.05.2018 № 06-07/2641 про добровільне відшкодування коштів, які залишились без відповідного реагування.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача суму зайво нарахованої заробітної плати працівникам Петриківського відділення управління, за виключенням податків і зборів, у розмірі 11 181,73 грн.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року в задовоелнні позовних вимог відмовлено /а.с. 166-172/.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у поному обсязі /а.с. 177-181/.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подачу відзиву відповідач не скористалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 180-є від 28.07.2017 прийнята на посаду головного бухгалтера Петриківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з 01.08.2017 за переведенням з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петриківському районі Дніпропетровської області /а.с.6/.

Посадові обов`язки ОСОБА_1 . визначено Посадовою інструкцією головного бухгалтера, затвердженої начальником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 01.08.2017 /а.с. 51-52/.

За результатами проведеної перевірки нарахування заробітної плати працівникам Петриківського відділення за період з 01.08.2017 по 01.02.2018, встановлено, що з серпня по грудень 2017 року надбавка за високі досягнення у праці начальнику та працівникам вказаного відділення нараховувалась та виплачувалась із порушенням вимог пункту 3.1 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 08.02.2017 № 14 - не у відсотках до посадового окладу, як визначеного відповідними додатками до наказів Петриківського відділення, а у відсотках до суми посадового окладу та надбавки за вислугу років. Вказане привело до зайвого нарахування заробітної плати на загальну суму 21 764, 92 грн. Що підтверджено актом перевірки від 02.03.2018 та не заперечується відповідачем /а.с.9-10/.

Згідно розгорнутого розрахунку з загальної суми 21 764,92 грн. за згодою працівників - ОСОБА_12, ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 сума 8 882, 70 грн. утримана з їх заробітної плати /а.с. 16/.

Крім того, перевіркою встановлено, що шкоду заподіяно з вини відповідача, внаслідок порушення посадових обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вказував, що відповідач перебуваючи в трудових відносинах з позивачем на посаді головного бухгалтера, дійсно порушила свої трудові обв`язки, однак, позивачем не доведено, що помилкові нарахування, здійснені працівникам Петриківського відділення відноситься до категорії прямої дійсної шкоди, оскільки, відсутні дані, що позивачем понесені будь-які зайві грошові втрати, тобто такі, що здійснені виключно внаслідок проведення помилкових нарахування працівникам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути шкоду заподіяну з вини його працівника внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків з підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Передбачені ст. 1166 ЦК України підстави відповідальності особи за завдану майнову шкоду застосовуються в разі виникнення між сторонами спору в деліктних зобов`язаннях.

Разом з тим, підстави, умови, порядок межі й розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, встановлені главою ІХ КЗпП України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються положеннями КЗпП України, є вірним.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не врахував, що на момент зврнення позивача до суду відповідач була звільнена колегія суддів до уваги не приймає, оскільки сам факт звільнення працівника не припиняє його обов`язку відшкодувати шкоду, завдану підприємству.

Частиною 1 статті 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що шкода заподіяна з вини його працівника внаслідок порушення ним покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до п. 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.14 ст. 2 та п. 3.4 ст. 3 наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» та ст. 2 Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів та розрахунків, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69 (зі змінами та доповненнями) відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій несе власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Із посадової інструкції ОСОБА_1 вбачається, що у її обов`язки головного бухгалтера входило повне і достовірне ведення бухгалтерського обліку; проведення розрахунків з оплати праці, нарахування єдиного внеску на загальнообвязкове державне страхування, ведення особових рахунків працівників та відображення на рахунках бухгалтерського обліку, ведення обліку майна, господарських операцій (п. 2.1 - 2.3 Посадової інструкції).

Отже, головний бухгалтер не є матеріально відповідальною особою, оскільки його посада не передбачала виконання робіт, безпосередньо пов`язаних зі зберіганням, опрацюванням, продажом (відпуском), перевезенням чи застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей.

Водночас головний бухгалтер несе обмежену матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиття необхідних заходів до запобігання простоям (п. 2 ст. 133 КЗпП України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 6 вищезазначеного постанови від 29 грудня 1992 року №14 роз`яснив, що на підставі пункту 2 статті 133 КЗпП України за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, матеріальну відповідальність у межах прямої дійсної шкоди, але не більше від середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники й інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, керівники (їх заступники) будь-яких структурних підрозділів, передбачених статусом підприємства, установи, організації чи іншими відповідними положеннями.

До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв`язку із затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причини звільнення тощо.

Як встановлено, ОСОБА_1 неналежно здійснювала свої посадові обов`язки по контролю та використанню матеріальних та фінансових ресурсів підприємства, що потягло зайве нарахування та виплату щомісячних премій, оплат за дні відряджень та дні тимчасової непрацездатності, компенсації за невикористані відпустки, а також суми вихідної допомоги.

За таких обставин, на думку колегії суддів відповідач повинна нести матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з її вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до частини третьої пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Однак, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості покладення на відповідача матеріальної відповідальності, оскільки позивачем не надано відомостей щодо середнього місячного заробітку ОСОБА_1

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров