ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/518/19 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/11325/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2019 року про забезпечення доказів, постановлену суддею Черніцькою І.М.,повний текст ухвали складено 03 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про тлумачення правочину та визнання його недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про тлумачення правочину та визнання його недійсним.

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення доказів у даній цивільній справі з метою надання експертам доступу до оригіналу письмового документа написаного ОСОБА_1 від 23 червня 2011 року та призначення у справі комплексної судової психологічно-лінгвістичної експертизи, на вирішення якої поставити питання, які пов`язані з психологічними , моральними, фізичним станом, внутрішнім волевиявленням особи під час написання письмового документа 23 червня 2011 року.

ОСОБА_1 просив доручити проведення експертизи експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, в розпорядження експертів надати матеріали цивільних справи за №№ 607/11325/18, 607/710/15ц.

У поданому клопотанні, позивач зазначав, що з метою реалізації процесуальних прав він звертався у різні установи для проведення даної експертизи, однак експертні установи повідомляли про необхідність надання оригіналу досліджуваного документу, оскільки оригінал вказаної заяви від 23 червня 2011 року знаходиться в матеріалах цивільної справи за №607/710/15ц , він позбавлений можливості самостійно надати вказаний доказ для проведення даної експертизи, відповідно і надання самостійно висновку експерта з даних питань.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом призначення комплексної судової психологічно-лінгвістичної експертизи та витребування матеріалів цивільної справи за №607/710/15ц з метою надання доступу експерта до оригіналу письмового документа від 23 червня 2011 року відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу суду та задовольнити його заяву про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про тлумачення правочину та визнання його недійсним та задовольнити його вимоги про витребування матеріалів цивільної справи за №607/710/15ц з метою надання експертам доступу до оригіналу письмового документа написаного ОСОБА_1 від 23 червня 2011 року.

Також , просить призначати у справі комплексну судово психологічно-лінгвістичну експертизу,з поставленими питаннями експерту, які ним зазначалися у суді першої інстанції, доручити проведення експертизи Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз. В розпорядження експертів надати матеріали цивільної справи за №№ 607/11325/18, 607/710/15ц.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, без з`ясування усіх фактичних обставин справи, вважає що суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що оригінал письмового документу написаного ним 23 червня 2011 року є необхідним для проведення комплексної судово психологічно - лінгвістичної експертизи, яка на його думку необхідна для встановлення дійсних обставин справи, зокрема психічного стану особи під час виконання письмового документу написаного 23 червня 2011 року.

Апелянт вважає, що відмовляючи у задоволення клопотання про забезпечення доказів, суд першої інстанції безпідставно посилався на те, що письмова заява ОСОБА_1 від 23 червня 2011 року неодноразово була предметом дослідження судом у судових справах, оскільки вказує, що документи написаний ним 23 червня 2011 року на предмет наявності чи відсутності психологічного або іншого тиску на нього під час його написання не досліджувалося. Вказує також, що не подання клопотання про призначення даної експертизи у іншій цивільній справі не може бути підставою для відмови у задоволенні вказаного клопотання, так як предметом розгляду іншої цивільної справи були інші обставини, які на його думку не потребували даної експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судове засідання повторно не з`явився відповідач ОСОБА_3 , однак про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, що в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .В. у судовому засіданні підтримав подану апеляційну каргу, просив її задовольнити, посилаючись на мотиви викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України).

Частинами 2 і 3ст.12ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, підставою для забезпечення доказів є наявність обставин, які дозволяють припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання, або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

У поданій заяві про забезпечення доказів шляхом надання експертам доступу до оригіналу письмового документа написаного ним від 23 червня 2011 року та призначення у справі №607/710/15ц комплексної судової психологічно-лінгвістичної експертизи, ОСОБА_1 посилався на та , що між ним та позивачем ОСОБА_3 існує спір щодо наявності грошового зобов`язання, просив тлумачити правочин щодо наявності чи відсутності зобов`язання позивача перед відповідачем з повернення коштів. Крім того, вказував, що даний правочин вчинений ним під диктовку, під впливом обману зі сторони відповідача, відтак його зміст суперечить його внутрішній волі. Вказував, що будь-яких коштів згідно розписки він не отримував, а тому вважає, що правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків. Посилаючись на наведене, просив визнати такий правочин недійсним.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом призначення комплексної судової психологічно-лінгвістичної експертизи та витребування матеріалів цивільної справи за №607/710/15 ц з метою надання доступу експерта до оригіналу письмового документа від 23 червня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що вказана експертиза та питання, які позивач ставить на експертизу не входять до предмету доказування у даній справі щодо тлумачення одностороннього правочину та визнання його недійсним на підставі вимог ст. ст. 213,215 та 230 ЦК України, а для з`ясування обставин, що мають значення для справи, не потрібні необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з вимогами ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до вимог ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявляння клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

З матеріалів справи встановлено, що письмова заява ОСОБА_1 від 23 червня 2011 року неодноразово була предметом дослідження судом у судових справи , у тому числі у справі за №607/710/15ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів згідно розписки від 23 червня 2011 року та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору від 23 червня 2011 року. У даній справі постановлено судове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили, звернуто до виконання та частково виконано, що визначається сторонами спору.

Пунктом 5 ч. 1 ст.117ЦПК України встановлено, що у заяві про забезпечення доказів зазначається обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи питання про призначення експертизи, як засіб доказування, слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними. Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.

Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

За загальним правилом, висновок експерта є одним із видів доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судового експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється в сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, відповідно до внутрішніх переконань, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги, про призначення комплексної судово психологічно-лінгвістичної експертизи судом апеляційної інстанції не підлягають задоволенню, оскільки збирання доказів при вирішенні спору по суті покладено на суд першої інстанції, і ухвала про відмову у призначенні експертизи оскаржується в апеляційному порядку разом із постановленим рішенням суду.

У відповідності до статті 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскарженні в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи, а не відмова у призначенні експертизи.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається? що суд першої інстанції задовольнив клопотання ОСОБА_1 про витребування матеріалів справи з архіву Тернопільського міськрайонного суду, для огляду її в судовому засіданні при постановленні рішення при розгляді позову ОСОБА_1 про тлумачення правочину та визнання недійсним правочину, що підтверджується протоколом судового засідання від29 березня 2019 року(а.с.108).

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині 6 ст.81 ЦПК зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає ,що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того , що комплексна судова психологічно-лінгвістична експертиза та питання, які позивач ставить на її вирішення не входять до предмету доказування у даній справі щодо тлумачення одностороннього правочину та визнання його недійсним на підставі вимог ст. ст. 213,215 та 230 ЦК України, посилаючись на те, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, не потрібні спеціальні знання у іншій сфері, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Таким чином, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним по справі доказам та прийняв законне судове рішення, яке відповідає обставинам справи.

Колегія суддів також враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог заявника є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального та процесуального права.

Згідно ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 , 375, 381, 383, 384, ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складання повного тексту постанови - 10 червня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Щавурська Н.Б.