Справа № 466/6355/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді Зими І.Є.

при секретарі Назаркевич Ю.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , Львівської міської ради про виділ в натурі частки, виділення у користування частини земельної ділянки ,-

в с т а н о в и в :

01.09.2017р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів - ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , в якому, з врахуванням уточнених вимог 31.01.2019р., остаточно просить ухвалити рішення, яким виділити в натурі ОСОБА_1 частку із спільної часткової власності житлового будинку по АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на відокремлену частину житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 1/6 + 1/12 та складаються з приміщень : 2-10 ( кухня)- 8,1 кв.м.; 2-3( житлова кімната ) -11,0 кв.м; 2-2 ( коридор) 8,7 кв.м ; 2-8 (ванна )- 7,3 кв.м ; 2-4 ( коридор) 3,1 кв.м ; 2-9 ( вбиральня ) -0,7 кв.м ; 2-1 ( тамбур) 3,65 кв.м. ; загальною площею 41,75 кв.м, літню кухню під літ. «Б» площею 37,8 кв.м; гараж під літ. «О» загальною площею 19,8 кв.м. Крім того, просить виділити їй у користування частину земельної ділянки площею 0,0322 га із загальної площі 0,0930 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що відповідає її частці у будинковолодінні за вказаною адресою. Співвідповідачем у справі судом було залучено Львівську міську раду , оскільки позивачем заявлено вимогу щодо користування земельною ділянкою, власником якої є територіальна громада міста.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_8 . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 . Вказана частина будинку належала спадкодавцю на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого 5-ю Львівською держнотконторою 03.07.1959р.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2004р., вона , відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , які є також рідними дітьми померлого , успадкували в рівних частинах 1/2 частину вищевказаного будинку. Таким чином кожному з них належало по 1/6 частині.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 Його 1/6 частку в будинку успадкували в рівних частинах сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Відтак останнім належить по 1/4 частині будинку. Інша 1/2 частина будинковолодіння належить відповідачу по справі ОСОБА_3 .

Крім того позивач вважає, що у спадкодавця ОСОБА_8 у фактичному користуванні знаходилась земельна ділянка загальною площею 0,0930 га., спадкоємцями якої є вона та її сестра ОСОБА_7 . А відтак земельна ділянка з розташованими на ній житловим будинком та надвірними господарськими спорудами по АДРЕСА_3 належать їм на праві власності.

ОСОБА_1 зазначає, що 23.06.2017р. зверталась до відповідачів з письмовою пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки як об`єктів права спільної часткової власності. Однак, така пропозиція залишена без реагування. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, змушена звернутись до суду.

Провадження у справі було зупинено на підставі ухвали Шевченківського райсуду м. Львова від 05.03.2018 р. до набрання законної сили рішення у справі за заявою ОСОБА_10 про визнання ОСОБА_7 недієздатною. 19.12.19 р. до Шевченківського райсуду м. Львова надійшли копії рішень Шевченківського райсуду м. Львова про визнання особи недієздатною та про призначення ОСОБА_10 опікуном недієздатної ОСОБА_7 . Відтак, до участь у розгляді справи у якості законного представника співвідповідача у підготовчому засіданні, яке відбулось 21.12.18 р. було залучено ОСОБА_10

08.02.2019р. відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому вимоги ОСОБА_1 повністю заперечила. Свою позицію мотивує тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження технічної можливості виділу їй в натурі частки з об`єкта нерухомого майна будинку по АДРЕСА_1 . Відтак, вважає такий поділ неможливим, оскільки це суперечить вимогам ст.ст. 183,358,364 ЦК України. Також вважає безпідставною вимогу про виділ позивачу у користування земельної ділянки площею 0,0322 га, оскільки такий розмір не відповідає розміру її частки у праві спільної власності на житловий будинок. Крім того, питання виділення земельних ділянок у користування громадян належить до повноважень органів місцевого самоврядування, а не суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали, зіславшись на викладені в них обставини та факти, наполягали на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечили, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, просили у задоволенні такого відмовити за безпідставністю.

Представник ОСОБА_10 , який являється опікуном недієздатної ОСОБА_7 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов заперечив, вважає вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необгрунтованими.

Заслухавши учасників процесу та їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_7 і ОСОБА_9 успадкували 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_3 по смерті свого батька - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в рівних частинах. Даний факт стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.02.2004 року, посвідченого державним нотаріусом 3-ї Львівської держнотконтори Семенюк О.Є. Таким чином, спадкоємці набули на праві власності по 1/6 частині спірного будинковолодіння.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , його 1/6 частину будинку успадкували в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , відповідно отримали на праві власності по 1/12 частці будинку, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.11.2011р., посвідченого державним нотаріусом 3-ї Львівської держнотконтори Савицькою Т.О.

Таким чином, на даний час житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності трьом співвласникам: 1/4 частина належить ОСОБА_1 , 1/4 ОСОБА_7 та 1/2 ОСОБА_3 .

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.1, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Позивач просить виділити їй в натурі частку із спільної часткової власності житлового будинку по АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на відокремлену частину будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 1/6 + 1/12 та складаються з приміщень : 2-10 ( кухня)- 8,1 кв.м.; 2-3( житлова кімната ) -11,0 кв.м; 2-2 ( коридор) 8,7 кв.м ; 2-8 (ванна )- 7,3 кв.м ; 2-4 ( коридор) 3,1 кв.м ; 2-9 ( вбиральня ) -0,7 кв.м ; 2-1 ( тамбур) 3,65 кв.м. ; загальною площею 41,75 кв.м, літню кухню під літ. «Б» площею 37,8 кв.м; гараж під літ. «О» загальною площею 19,8 кв.м.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2004 р. спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з : 1 / 2 частини будинку АДРЕСА_3 . Цегляний житловий будинок А-1, розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м., в цілому складається з двох кімнат, житловою площею 36,5 кв.м та двох кухонь. До будинку відносяться такі господарські будівлі та споруди: дерев`яні вбиральні, позначені на плані літерами З, Е; огорожі з металевої сітки, позначені на плані № 1, № 2, № 5; металеві хвіртки, позначені на плані № 3, № 4, асфальтні відмостки, позначені на плані І, І, Самовільно збудовані та переобладнані будівлі та споруди до складу спадщини не входять.

Аналогічні дані щодо складу будинковолодіння АДРЕСА_3 , частку у якому успадкувала позивач по смерті свого брата - ОСОБА_12 , зазначено і у свідоцтві про право на спадщину за законом від 11.11.2011 року .

У матеріалах інвентаризаційної справи по спірному будинковолодінню, витребуваної згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 27.11.17 р. , відсутні дані щодо узаконення самочинно збудованих приміщень і споруд за вказаною адресою. Не надані такі у розпорядження суду і учасниками процесу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справи про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-1443цс16, Верховним Судом висловлено правову позицію, про те, що визначальним для виділу частки або поділу і нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-286цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна ( виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу ( виділу) з дотриманням будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Згідно ст. 152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження технічної можливості виділу їй в натурі частки з об`єкта нерухомого майна будинку по АДРЕСА_3 . А згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Для об`єктивності вирішення спору, учасникам процесу було запропоновано у підготовчому засіданні проведення судової експертизи, для надання висновку технічної можливості проведення реального розподіл спірної домобудівні, однак останні відмовились та просили розглядати справу на підставі наявних доказів.

Зважаючи на викладені обставини, оскільки не надано доказів на підтвердження факту технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна відповідно до заявлених позовних вимог, відтак відсутні підстави для задоволення такої позовної вимоги. Крім того, не можуть підлягати виділу і ті приміщення та споруди, що збудовані самочинно. Між тим, позивач зазначає у своїх вимогам про виділ їй у натурі конкретних приміщень і споруд, частина з яких є не узаконена , і доказів щодо права власності на які суду не представлені.

Не підлягає до задоволення , на думку суду, і вимога ОСОБА_1 про виділення їй у користування частини земельної ділянки площею 0,0322 га, виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвали народного суду Шевченківського району м. Львова від 13.07.1962р., затверджено мирову угоду, на підставі якої ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_13 визнали право власності на половину будинку по АДРЕСА_4 (теперішня АДРЕСА_3 за ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Таким чином останні фактично визнали право спільної забудови спірної земельної ділянки.

Згідно акту про завершення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 03.01.1966р., забудовником ОСОБА_16 , який є батьком відповідача ОСОБА_3 було прийнято в експлуатацію збудовану ним частину спареного будинку по АДРЕСА_4 відповідно до договору на право забудови від 30.06.1959р. та вищевказаної ухвали народного суду Шевченківського району м. Львова від 13.07.1962р.

Частиною 2 ст. 120 Земельного кодексу встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. (ст. 125 ЗК України).

З аналізу вказаних норм слід зробити висновок про те, що у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Згідно ч.5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Таким чином, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

Однак вимога про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0322 га не відповідає розміру її частки позивача у праві спільної власності на спірне будинковолодіння.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2004р., будинок по АДРЕСА_3 , площею АДРЕСА_5 кв АДРЕСА_6 м. Аналогічна площа земельної ділянки зазначена і в звіті про експертну грошову оцінку цієї ділянки від 13.07.2017р., у рішенні виконкому Шевченківської районної ради депутатів трудящих № 663 від 22.05.1959р., договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки ОСОБА_13 1959 року.

Відтак, твердження ОСОБА_1 про те, що спірна земельна ділянка має площу орієнтовно 900 кв.м. не відповідає дійсності та не підтверджена належними доказами.

Разом з цим, згідно ст. 12 Земельного кодексу України, виділення земельних ділянок у користування, як це просить позивач, належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, а не суду.

Згідно ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , Львівської міської ради про виділ в натурі частки, виділення у користування частини земельної ділянки слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 80,81, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 319, 358, 356, 364 ЦК України, ст.ст. 12, 116, 120, 125 Земельного кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , Львівської міської ради про виділ в натурі частки із спільної часткової власності у будинковолодінні по АДРЕСА_3 , виділення у користування частини земельної ділянки площею 0,0322 га із загальної 0,0930 га за адресою АДРЕСА_3 - відмовити за безпідставністю .

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає АДРЕСА_3 .

Відповідач : ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_3 .

Відповідач : Львівська міська рада, м. Львів пл. Ринок, 1 , .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 серпня 2019 року.

Суддя І. Є. Зима