Справа № 202/3807/16-ц
Провадж.2/ 202/42/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Бєльченко Л.А.

при секретарі Шишляннікові О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання окремих пунктів кредитного договору удаваними,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати п.2.1 частини №1 та п.1.7.2 частини № 2 (з урахуванням змін відповідно до додаткової угоди № ML-301/228/2008/CHF з застереженням) удаваними.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.05.2008 року між ним та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений споживчий кредитний договір ML-301/228/2008, а також була укладена додаткова угода ML-301/228/2008/CHF. Згідно п.2.1. та п.2.2 частини 1 Договору кредит видавався на споживчі цілі в швейцарських франках у розмірі 57400 CHF . Відповідно до п.2.6. Договору був відкритий мультивалютний поточний рахунок № НОМЕР_1 для організації видачі кредитних коштів та обслуговування кредиту. Листом від 09.07.2012 року № 22-2/9806 Банк повідомив його, що на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю відступлено права за цим договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Пунктом 1.7.2.кредитного договору встановлено, що видача кредиту здійснюється згідно з кредитною заявкою позичальника в безготівковій формі, шляхом перерахування всієї суми кредиту чи траншу, зменшену на утриману комісію Банку у розмірі, визначеному тарифами, на поточний рахунок. Для подальшого отримання кредиту готівкою, а також у випадку перерахування кредиту на рахунок продавця, позичальнику необхідно конвертувати отриману суму кредиту в швейцарських франках в іншу валюту 1-й групи класифікатора (долари США чи євро) чи продати отриману суму кредиту в швейцарських франках за національну валюту (українська гривня) на міжбанківському валютному ринку України. В Договорі міститься застереження, що для здійснення конвертації/продажу кредитних коштів позичальник зобов`язаний надати до Банку заявку про здійснення конвертації/продажу кредитних кошів. Не дивлячись на те, що він надав заяву Банку на продаж іноземної валюти № 1 від 26.05.2008 року і перешкод для її продажу на міжбанківському валютному ринку України у Банку не було, останній не вчинив жодної дії на виконання умов п. 1.7.2. додаткового договору. Враховуючи те, що гривневу готівку він, позивач, отримав у 12.53 год. та відповідь Національного Банку України, що ЗАТ «ОТП Банк» за даними системи «Стан валютного ринку України 26.05.2008 року на міжбанківському валютному ринку України операцій купівлі-продажу безготівкового швейцарського франка за готівку не здійснював, він, ОСОБА_1 , вважає, що, розробляючи Договір з вимогою обов`язкового продажу ним безготівкової валюти на міжбанківському валютному ринку України за національну валюту тільки через Банк, останній не планував її продаж. Тому просив задовольнити його позов.

В судовому засіданні позивач і його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. Заперечуючи проти позову, представник відповідача указала, що кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, про що свідчить підпис останнього на договорі. Позивач власноручно підписав кредитну заявку від 26.05.2008 року на видачу йому кредитних коштів у валюті швейцарських франках, що еквівалентно 270 937,59 грн. Посилання позивача на те, що кредитний договір, укладений сторонами в іноземній валюті, є відповідно до статті 235 ЦК України удаваним, оскільки був вчинений для приховання іншого правочину кредитного договору в національній валюті, не відповідає дійсності, оскільки умови конвертування банком іноземної валюти в національну для здійснення платежів за кредитом споживачем в українській гривні передбачені кредитним договором, тобто не є прихованими. Укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам закону і волевиявленню сторін. Також представник відповідача просила суд застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 позовну давність, оскільки кредитний договір був укладений сторонами у 2008 році, а з цим позовом він звернувся до суду 10.06.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.05.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір ML-301/228/2008, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 57 400,0 швейцарських франків під 6,45 % річних з кінцевим терміном повернення 26.05.2026 року.

У пункті 2 кредитного договору, що оскаржується позивачем, зазначено про видачу позичальнику грошових коштів у швейцарських франках і те, що кредит видається на споживчі цілі. Пунктом 1.7.2. додаткового договору ML-301/228/2008/CHF від 26.05.2008 року встановлено, що видача кредиту здійснюється згідно з кредитною заявкою позичальника в безготівковій формі, шляхом перерахування всієї суми кредиту чи траншу, зменшену на утриману комісію Банку у розмірі, визначеному тарифами, на поточний рахунок. Для подальшого отримання кредиту готівкою, а також у випадку перерахування кредиту на рахунок продавця, позичальнику необхідно конвертувати отриману суму кредиту в швейцарських франках в іншу валюту 1-й групи класифікатора (долари США чи євро) чи продати отриману суму кредиту в швейцарських франках за національну валюту (українська гривня) на міжбанківському валютному ринку України (а.с. 3-8 т.1).

27.06.2012 року ЗАТ «ОТП Банк» відступив право вимоги за цим договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про що позивач повідомлений листом від 09.07.2012 року (а.с.12 зв. стор.).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положенням частини першої статті 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз`яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати іншій правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналіз наведеного свідчить, що удаваний правочин з метою приховати іншій правочин вчиняється за умислом обох сторін правочину, тобто обидві сторони усвідомлюють, що вчиняється іншій правочин.

Позивач же у своїх позовних вимогах наголошує на тому, що дії Банку щодо приховування видачі кредиту в національній валюті були вчинені саме відповідачем, що суперечить самому змісту удаваного правочину.

Крім того, відповідно до змісту частини другої статті 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Наведене свідчить про те, що під час розгляду справи підлягає з`ясуванню, що оспорюваний правочин вчинений з метою приховати інший правочин і який саме правочин вчинений між сторонами. Визнання правочину, який вчиняється між сторонами з метою приховати інший правочин, удаваним не потребується.

Положенням частини третьої статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачем позовні вимоги не доведені, не узгоджуються з нормами закону, на які він посилається, обгрунтовуючи вимоги, тому суд відмовляє у задоволенні возову.

З приводу заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки.

Кредитний договір ML-301/228/2008 між сторонами і додатковий договір ML-301/228/2008/CHF був укладений 26.05.2008 року, а з цим позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 10.06.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Проте суд не приймає до уваги заяву представника відповідача щодо відмови у позові позивачеві у зв`язку з пропуском позовної давності, оскільки є самостійні підстави для відмови у позові по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4,5,13,81,89, 259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання окремих пунктів кредитного договору удаваними відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя - Бєльченко Л.А.