справа №176/1146/18
провадження №2/176/136/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

при секретарі Петренко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем як позичальником умов кредитного договору №б/н від 30.03.09.2006 року, у зв`язку з чим станом на 23.04.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 35843 грн. 29 коп., яку просить стягнути.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 30.03.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому, погодили, що кредитний ліміт Банк має право зменшити або збільшити в будь-який момент.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв`язку із чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 35843,29 грн., з яких: 2321,66 грн. - заборгованість за кредитом; 1855,75 грн. - заборгованість з відсотків за користування кредитом; 29482,87 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1683,01 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач АТ КБ "ПриватБанк", належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду у судове засідання свого представника не направив. В матеріалах справи міститься заява представника позивача за довіренністю Міка А.Ю. про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позову заперечували, посилаючись на наступне. АТ КБ "ПриватБанк" стверджує, що між ним та ОСОБА_1 склались кредитні відносини на підставі кредитного договору без номеру від 40.03.2006 року, який складається із заяви - анкети, Умов та правил надання банківських послуг, тарифами, які розміщені на сайті "ПриватБанк". На підтвердження своїх доводів позивач надав копії самої анкети - заяви, розрахунок заборгованості та виписки по рахунку. Проте, виписки по рахунку були здійснені щонайменш по трьом карткам, але жодних доказів того що вони мають якесь відношення до заяви - анкети від 30.03.2006 року, суду не надано. Окрім того, а ні заява - анкета, ні розрахунок заборгованості, ні виписки по рахункам не містять відомостей про факт видачі кредитної картки саме відповідачу. Позивачем не надані відповідні документи, а саме: оригінали заяви - анкети та інших документів, які б доводили факт видачі карток саме відповідачу і те, що саме він використовував їх. При цьому позивачем зазаначено, що оригінал кредитного договору в архіві не виявлено. Позивач не зазначив про поважність неможливості надати зазначені вище документи. Окрім того, представник позивача просив застосувати строки позовної давності, зазначивши наступне. Згідн наданого позивачем розрахунку у відповідача виникла заборгованість по сплаті відсотків починаючи з 13.05.2006 року і продовжувала утворюватись до 29.09.2007 року, тобто зобов`язання не виконувалось понад один рік. Виходячи з даних фактів, строк виконання зобовязань був змінений на підставі умов договору і становив 12.08.2006 року. Після цієї дати, тобто після настання остаточного виконання зобовязання пройшло понад три роки, у звязку з чим позивачем було пропущено строк позовної давності. Також зазначив, що строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки визначається договором між клієнтом та емітентом. У разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Таких доказів позивачем не надано, а ототожнювати платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж самого договору кредиту, на підставі недопустимих доказів без врахування змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням є недопустимими. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, а отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Згідно висновку, який міститься у Постанові Верховного суду від 18.04.2018 року у справі №755/15905/15-ц (61-6553 св18) і в якій зазначив "Після зміни строку виконання зобов`язання (до 04 січня 2010 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 04 січня 2010 року на підлягають виконанню". Таким чином враховуючи вищенаведені підстави просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін, оцінивши докази у справі, прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30.03.2006 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана анкета-заява №б/н від 30.03.2006 р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої відповідач виявив бажання отримати кредитну картку зі встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 3000 грн. З підписанням відповідної анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою ", «Тарифами банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом клієнта у анкеті-заяві (а.с.11). Крім того, підписавши відповідну анкету-заяву, відповідач підтвердив, що був ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

На підставі анкети-заяви №б/н від 30.03.2006 р. позивачу було відкрито рахунок та видано платіжну картку № НОМЕР_1 , а на картковий рахунок було встановлено кредитний ліміт у розмірі 3000 грн. Також відповідачем отримано пін код до картки. Відповідні обставини були засвідчені особистим підписом позивача в заяві та підтверджуються банківською випискою по картковому рахунку./а.с.11, 125-128/

Згідно з ч.ч.1,2 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст.648ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно наданої позивачем виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.03.2006 р. по 06.12.2018 р. судом встановлено, що в період з 12.04.2006 р. по 14.01.2013 р. відповідач дійсно користувався кредитними коштами в межах кредитного ліміту встановленого на картковий рахунок, а саме отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів та здійснював погашення заборгованості за наданим кредитом з урахуванням нарахованих відсотків, остання операція щодо зарахування коштів на кредитну карту № НОМЕР_1 була здійснена 14.01.2013 року на суму 140 грн.(а.с.125-126), що також має своє відображення і у здійсненому позивачем розрахунку заборгованості за договором (а.с. 8 ), відповідні обставини не були спростовані відповідачем в наданих суду заявах по суті.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач підписавши анкету-заяву від 30.03.2006 р., та в подальшому користуючись кредитними коштам, здійснюючи погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту нарахованим відсоткам, не висловлював заперечень щодо розміру нарахованої банком заборгованості, а отже був обізнаний про відповідний вид кредитування, а також ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

В позовній заяві позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків станом на 23.04.2018 р. ОСОБА_1 , має заборгованість по договору №б/н від 30.03.2006 р. в розмірі 35843,29 грн. з яких: 2321,66 грн. - заборгованість за кредитом; 1855,75 грн. - заборгованість з відсотків за користування кредитом; 29482,87 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1683,01 грн. - штраф (процентна складова)./а.с.6-10/

Пунктом 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Представником відповідача в заяві зазначено про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.261ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

У разі застосування судом позовної давності, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом вище та підтверджено письмовими доказами відповідач користувався кредитними коштами, а отже, мав зобов`язання перед банком щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а тому суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань було порушено право кредитора за захистом якого той звернувся до суду. При цьому, суд приходить до висновку проте, що за захистом свого порушеного права позивач звернувся зі спливом загальних строків позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом та виписок по карті НОМЕР_2, остання операція щодо зарахування коштів на карту була здійснена 14.01.2013 року на суму 140 грн.

У наданій позивачем виписці про рух коштів по основній картці НОМЕР_2 за період з 01.03.2006 року по 06.12.2018 рік, є відомості про рух коштів по іншим карткам НОМЕР_3 за період з 27.01.2010 року по 31.10.2013 року та 5211 НОМЕР_4 за період з 15.05.2013 року по 22.03.2016 року. Проте, зазначені в виписках картки не можуть бути підтвердженням пролонгації кредитного договору та перевипуску кредитної картки НОМЕР_2, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження цього.

Таким чином, позивачем не надано доказів того, що після закінчення дії картки відповідач отримував платіжну картку з іншим терміном дії, користуючись якою мав би можливість користуватися кредитними коштами суду не надано, а отже, позивачем не надано доказів, які б свідчили що між сторонами було досягнуто згоди про пролонгацію договору, яка передбачає продовження строку його дії.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права без поважних причин, а тому вважає необхідним в позові АТ КБ "ПриватБанк"відмовити.

Що стосується питання розподілу судових витрат, то відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Напідставі викладеного,керуючись ст.ст.257,261,267,526,549,611,634,638,648,1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89,128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя