Єдиний унікальний номер 236/1954/18 Номер провадження 22-ц/804/1408/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 236/1954/18

Провадження № 22-ц/804/1408/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Будулуци М. С., Папоян В. В.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Єршов ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Лиманська СЄЗ»,

розглянув у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області в складі судді Саржевської І. В. від 13 лютого 2019 року, ухвалене у м. Лимані Донецької області, дата складення повного рішення - 18 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 37171 грн 74 коп.

Позов мотивований тим, що 12 жовтня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» та ОСОБА_3 був укладений договір страхування № 264307, предметом якого було добровільне страхування майнових інтересів, пов`язаних з: володінням та/або користуванням, та/або розпорядженням майном; відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди майну третіх осіб.

09 лютого 2018 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 , яка за цим договором є застрахованим об`єктом, тому згідно з п. 3.1.4 договору страхування пошкодження застрахованого майна, що відбулося в результаті затоплення, визнано страховим випадком, і позивач виплатив ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 37171 грн 74 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 302 від 10 квітня 2018 року.

Згідно з актом про залиття квартири АДРЕСА_2 , складеного 09 лютого 2018 року Комунальним підприємством «Лиманська СЄЗ», залиття сталося через халатне відношення до санітарних приладів (розрив труби теплопостачання внаслідок самовільного встановлення регістру) ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_3 , що знаходиться поверхом вище.

Посилаючись на ці обставини і ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1166, 1191 ЦК України, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» (далі - ПрАТ «СК АСКО-Донбас Північний») просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь в порядку регресу 37171 грн 74 коп., а також понесені ним судові витрати.

Ухвалою Краснолиманського міського суду від 25 вересня 2018 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 (ас. 61-63).

Ухвалою цього ж суду від 02 листопада 2018 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне підприємство «Лиманська СЄЗ» (ас. 96-97).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 3 лютого 2018 року позов задоволений.

Рішення мотивовано тим, що позивач виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, а тому в межах фактичних витрат до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник ОСОБА_3 , що одержав страхове відшкодування, має до ОСОБА_1 , відповідальної за заподіяні збитки.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд неправильно надав оцінку зібраним у справі доказам (акту про залиття квартири, показанням свідків, висновку спеціаліста ремонтних робіт нерухомого майна), а тому дійшов помилкового висновку про те, що відповідач є відповідальною за заподіяні збитки.

У травні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи, які 18 травня 2019 року отримали копію ухвали про відкриття провадження у справі одночасно з копією апеляційної скарги та додатками до неї, не надійшли (ас. 231, 233).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві позивача обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 12 жовтня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» та ОСОБА_3 був укладений договір страхування № 264307 (далі - Договір), предметом якого було добровільне страхування майнових інтересів, пов`язаних з: володінням та/або користуванням, та/або розпорядженням майном; відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди майну третіх осіб.

Застрахованим об`єктом за цим договором є квартира АДРЕСА_1 та на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (п. 1, п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 3.1.4 Договору, пошкодження застрахованого майна, що відбулося в результаті затоплення, є страховим випадком.

09 лютого 2018 року застрахована квартира була залита гарячою водою з системи опалення квартири АДРЕСА_3 , що розташована поверхом вище і власником якої є ОСОБА_1 . Як наслідок, пошкоджено майно в усіх кімнатах: шпалери, софіти, електропроводка, ламінат, пластик на стелі і стінах, меблі.

Відповідно до акту про залиття квартири АДРЕСА_2 , який був складений 09 лютого 2018 року Комунальним підприємством «Лиманська СЄЗ», причина залиття - розрив труби теплопостачання внаслідок самовільного виготовлення регістру.

Загальна вартість ремонтно-відновлювальних робіт застрахованого об`єкта на 01 березня 2018 року склала 37171 грн 74 коп., що підтверджується висновком суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , яким також визначені необхідні види ремонтно-відновлювальних робіт: демонтаж/монтаж шпалер, ґрунтовка, шпаклівка, обклеювання шпалер, демонтаж/монтаж ламінату, ревізія електропроводки, ремонт дверного отвору, демонтаж/монтаж пластика на стелі та стінах у кухні, ремонт комоду та тумби.

Визнавши пошкодження застрахованого майна, що відбулося в результаті затоплення, страховим випадком, позивач виплатив ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 37171 грн 74 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 302 від 10 квітня 2018 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

При цьому за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Вказані висновки узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2471цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2097цс16.

Суд попередньої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 зобов`язана виплатити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» кошти в сумі 37171 грн 74 коп., оскільки до позивача як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке ОСОБА_3 як страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач на підтвердження позовних вимог надав докази (договір страхування, акт від 09.02.2018, висновок спеціаліста, платіжне доручення про сплату страхового відшкодування та ін.), які суд визнав належними, достатніми, достовірними і допустимими.

Разом з тим, ОСОБА_1 на порушення статей 12, 81 ЦПК України ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надала доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, у тому числі щодо відсутності її вини в завданні шкоди.

При цьому наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, оцінки зібраних у справі доказів, які суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт перший статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції № 2) [ВП], § 41).

Отже, оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, на законність судового рішення не впливають; а наведені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи є підставними, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 квітня 2019 року зупинено виконання рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 лютого 2019 року до закінчення апеляційного провадження, слід поновити виконання (дію) цього судового рішення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 лютого 2019 року - без змін.

Поновити виконання (дію) рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 лютого 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді М. С. Будулуца

В. В. Папоян