Справа № 466/4345/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря судових засідань Лань М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за участю представника позивача адвоката Галушка Г.М.,

представника відповідача адвоката Іськіва І.З.,

у с т а н о в и в:

29.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 доларів США боргу в українській валюті за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, 681,36 доларів США - 3% річних в українській валюті за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 06.01.2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено усний договір позики, за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші у сумі 10000 доларів США терміном на 30 днів, у випадку форс-мажору (обговорюється сторонами окремо) або продажу квартири АДРЕСА_1 , що стверджується розпискою.

ОСОБА_2 свого обов`язку за договором позики не виконав, кошти не повернув, а тому позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Представником відповідача Іськівим І. З . 26.07.2019 подано відзив на позовну заяву в якому зазначає, що не заперечує щодо факту отримання ОСОБА_2 коштів у розмірі 10000 доларів США, однак вказану суму грошових коштів він позичив на невизначений термін до настання подій описаних в розписці від 06.01.2017року. Вважає, що кошти які він позичив зобов`язаний повернути після настання події, а саме продажу АДРЕСА_1 , а тому вимога до нього є завчасна та безпідставна. Просить у позові відмовити.

Ухвалою судді від 12.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 16.07.2019 порядку забезпечення позову заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження, здійснення інших юридичних правочинів на перехід права власності, реєстрації права власності щодо об`єкта нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 01, загальна площа 115,3 кв.м., житлова площа 52 кв.м.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Галушка Г.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №08/05/2019 /арк.спр.13-14/ позовні вимоги підтримав повністю, просив стягнути кошти з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, однак забезпечив явку представника.

Представник відповідача, адвокат Іськів І.З., який діє на підставі ордеру серії ЛВ №150360 про надання правової допомоги /арк.спр.58/ заперечив щодо задоволення позовних вимог, оскільки вони є завчасними, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

06.01.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено усний договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 гроші у сумі 10000 доларів США терміном на 30 днів, у випадку форс-мажору (обговорюється сторонами окремо) або продажу квартири АДРЕСА_1 , що стверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи /арк.спр.12/.

Суд встановив, що ОСОБА_2 свого обов`язку за договором позики не виконав, кошти не повернув.

Представник відповідача, як на обставину, щодо невиконання обов`язку щодо повернення коштів зазначає, що розписка не містить посилання зобов`язання та дату повернення коштів, а лише підтверджує отримання ОСОБА_2 грошових коштів на невизначений термін, а їх повернення пов`язано з настанням певних подій.

Таке твердження суд оцінює критично виходячи з такого.

Статтею ст.526 ЦК України, серед іншого визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 252 ЦК України).

Як вже встановлено судом, строк повернення коштів сторони обумовили настанням певної події - продажу квартири АДРЕСА_1 , однак, як з`ясовано судом, обумовлення цієї події в розписці пов`язано лише тоді, якщо ця подія відбулася б швидше настання 30-денного терміну повернення коштів.

Оцінюючи формулювання розписки, яка надана до суду приходжу до висновку, що особа, яка її склала, дійсно отримала від іншої особи грошові кошти та зобов`язувалась повернути після 30 днів чи продажі квартири, якщо б продаж квартири відбувся швидше. До того ж як під час укладення договору позики коштів, так і у судовому засіданні відповідач не підтвердив факту належності на праві власності квартири АДРЕСА_1 та право її продажу.

У відповідності зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК).

У справі, яка розглядається, суд, установив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, і приходить до висновку про виникнення боргового зобов`язання у ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи приписи ст.204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, та враховуючи, що відповідачем були отримані вказані грошові кошти за договорами позики, а тому вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним договором позики є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки заборгованість не погашена за даним договором, та доказів її повернення до суду надано не було, а посилання відповідача, що в даному випадку відсутній спір є необґрунтованим, оскільки представник позивача підтвердив в судовому засіданні, що позика є неповернута.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Представником позивача в своєму позові наданий розрахунок розміру 3% річних за договором позики, підстав якому довіряти у суду не має, та є таким, що не спростований відповідачем в повному обсязі.

Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить переконання, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача стягнути в користь позивача судовий збір у розмірі 2794,54 гривень.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 250200 (двісті п`ятдесят тисяч двісті гривень 00 коп.) заборгованості за договором позики від 06.01.2017 року, що за курсом НБУ становить 10000 дол.США, 3 відсотки річних за користування позикою в сумі 17047,63 грн., що за курсом НБУ становить 681,36 дол.США, а також судовий збір у розмірі 2794,54 грн., а всього 270042,17 (двісті сімдесят тисяч сорок дві гривні 17 коп.)

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 05.08.2019.

Суддя П. С. Невойт