Справа № 134/409/19
Провадження № 22-ц/801/2147/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 рокуСправа № 134/409/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу): Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», поданою представником адвокатом Бондаренком Валерієм Олеговичем, на заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2019 року, постановлене у складі судді Зарічанського В. Г., в смт. Крижопіль, повний текст судового рішення складений 26 червня 2019 року,-

в с т а н о в и в :

13 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору та визнання припиненими зобов`язань за цим договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 червня 2011 року між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого вона отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом в розмірі 14900 грн. 12 березня 2015 року, в проміжок часу з 14-00 до 14-30 невідомою особою з її кредитної картки № НОМЕР_1 було знято 13 998 грн., про що вона повідомила в телефонному режимі Банк. В 2016 році ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до суду із позовом про стягнення з неї боргу в сумі 28797,49 грн., проте рішенням Крижопільського районного суду від 14 листопада 2016 року в задоволенні позову було відмовлено. В грудні 2018 року вона звернулась в ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просила припинити кредитний договір в зв`язку із тим, що строк дії кредитної карти закінчився, а кошти в банку вона так і не отримала. Відповідач повідомив їй, що не зважаючи на рішення суду про незаконність вимог банку по нарахуванню боргу, борг за нею рахується, а тому вона зобов`язана його платити. Вважає, що Банком порушені взяті на себе зобов`язання, а тому спірний кредитний договір підлягає розірванню, а зобов`язання визнанню припиненим.

Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2019 року позов задоволено: постановлено розірвати кредитний договір № б/н від 20 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якого ОСОБА_1 отримала кредитний ліміт в сумі 14 900 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот) гривень та визнати зобов`язання за даним договором припиненим. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи таке рішення суд посилався на порушення банком істотних умов кредитного договору: ненадання кредитних коштів, що є підставою для розірвання спірного договору ( стаття 651 ЦК України).

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2019 року в задоволенні заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перегляд заочного рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2019 року відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 09 вересня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2019 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту істотного порушення Банком умов договору. Наголошує, що користувач, зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Акцентує увагу, що рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року не встановлено вину банку у здійсненні оспорюваної транзакції. Також відповідач зауважує, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто витрати на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на таку допомогу.

27 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2019 року без змін, наголошуючи, що банк протизаконно нараховує заборгованість за неіснуючим зобов`язанням, що стало причиною звернення її до суду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТКБ «ПРИВАТБАНК» Рой В. Л. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, ОСОБА_1 заперечила проти доводів апеляційної скарги, підтримала викладене у відзиві.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

-20 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір у вигляді отримання кредитної картки «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом в розмірі 14 900 грн.

-рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року встановлено, що 12 квітня 2015 року в проміжок часу з 14 до 14 години 30 хв. невідомою особою з її кредитної картки було знято 13 998 гривень, про що вона негайно повідомила Банк та в результаті чого було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 190 КК України.. В зв`язку з цим рішенням Крижопільського районного суду від 14 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором було відмовлено (а. с. 12-13);

-25 грудня 2018 року позивач звернулась в ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про припинення кредитного договору № б/н від 20 червня 2011 року, в зв`язку із тим, що строк дії кредитної карти закінчився, а кошти вона так і не отримала( а. с. 8);

-Листом від 09.01.2019 року, відповідач повідомив позивачу, що не зважаючи на рішення суду про незаконність вимог банку по нарахуванню боргу, борг за нею рахується, а тому вона зобов`язана його сплатити( а. с. 9).

Між сторонами виник спір з приводу розірвання кредитного договору та припинення зобов`язань за цим договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( частина 4 статті 82 ЦПК України).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно послався на обставини, встановлені рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року (справа № 134/576/16-ц), яке набуло законної сили 24 листопада 2016 року (а.с. 12-13), а саме, що 12 квітня 2015 року в проміжок часу з 14 до 14 години 30 хв. невідомою особою з кредитної картки ОСОБА_1 було знято 13 998 гривень, про що вона негайно повідомила Банк та в результаті чого було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 190 КК України.

Таким чином, відсутність вини ОСОБА_1 у несанкціонованому знятті кредитних коштів в розмірі 13 998 гривень, встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, а доводи апеляційної скарги зводяться фактично до незгоди з обставинами, які встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ч. ч. 2, 3 ст. 615 ЦК України).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що у зв`язку із порушенням банком взятих на себе зобов`язань спірний договір банківського обслуговування підлягає розірванню. Оскільки одностороння відмова від зобов`язання умовами договору не допускається, позивач просила розірвати договір у судовому порядку на підставі ст. 651 ЦК України.

Вирішуючи спір у частині вказаних вимог, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та правильно виходив із того, що внаслідок порушення банком умов договору банківського обслуговування щодо безпідставного надання кредиту (встановлення кредитного ліміту), а також визначених договором і законодавством прав і обов`язків щодо можливості списання коштів у розмірі 13 998 грн та їх повернення позивачу ОСОБА_1 , остання була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору, а саме на дотримання відповідачем вимог законодавства України при виконанні умов вказаного договору, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, а відтак правильно встановив і відсутність зобов`язань за кредитним договором з боку ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд безпідставно стягнув на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на правову допомогу, так як в матеріалах справи відсутні підтверджуючі докази цього, слід зазначити, що такі доводи апеляційної скарги є надуманими та спростовуються матеріалами справи, а саме: на а.с. 39 міститься Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, а на а.с. 40 квитанція № 10 від 07.03.2019 року, яка підтверджує сплату ОСОБА_1 3 900 грн. на оплату правової допомоги.

Отже, апеляційний суд дійшов до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому, виходячи з положень статті 375 ЦПК України, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», подану представником адвокатом Бондаренком Валерієм Олеговичем, залишити без задоволення.

Заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета

Повне судове рішення складене 12.12.2019 року