Ухвала

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 523/1645/18

провадження № 61-13519ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 19 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 31 травня 2019 року у справі за позовом Одеського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

з виплаченої допомоги по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Одеський міський центр зайнятості звернувся до суду

з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 14 558, 44 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня

2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеського міського центру зайнятості заборгованість з виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 14 558, 44 грн, витрати понесені за сплату судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2018 року скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси

від 16 березня 2018 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада

2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду

від 31 травня 2019 року, позовні вимоги Одеського міського центру зайнятості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість

з виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 14 558, 44 грн та витрати понесені за сплату судового збору у розмірі 704, 80 грн.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 у якій остання, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Також зазначає, що ця справа має виняткове значення для неї.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою

в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються

й на стадію касаційного провадження.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921 грн.

У вказаній справі ціна позову становить 14 558, 44 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ця справа має виняткове значення для неї

є безпідставними, оскільки останньою не наведено належного обґрунтування такого твердження.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси

від 19 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 31 травня 2019 року у справі за позовом Одеського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

з виплаченої допомоги по безробіттю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков