ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8645/19 Справа № 200/9677/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2019 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради про визнання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра укладеним,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року Дніпровська міська радазвернулася до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 здійснено будівництво нежитлової будівлі - автомийки по АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2015р. визнано за ним право власності на вищезазначений об`єкт. У порушення ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра, затвердженого рішенням міської ради від 29.07.2011р. № 5/14, відповідачем збудовано об`єкт без укладання договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра. ОСОБА_1 було направлено два примірника проекту договору про пайову участь по об`єкту: «Розміщення нежитлової будівлі - автомийки за адресою: АДРЕСА_1 » для ознайомлення та підписання, але до теперішнього часу відповіді на лист не отримано, протоколу розбіжностей або укладеного договору позивачеві не направлено, що свідчить про ухилення відповідача від укладання договору та сплати обов`язкового внеску пайової участі.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 641, 648 ЦК України, ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра, затвердженого рішенням міської ради від 29.07.2011р. № 5/14, Дніпровська міська рада просила суд визнати договір укладеним.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_1 подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2019 року - без змін.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2015р. по справі № 202/8595/15-ц за ОСОБА_1 визнано право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - нежитлове приміщення, а саме, нежитлова будівля - автомийка літ. 2А-2 (у тому числі прибудова літ. 2А1-1, та прибудова 2А2-1) загальною площею - 537,0 кв.м, яка складається з: поз. 101 - (Автомийка) площею 217,9 кв.м, поз. 102 - (підсобна) площею 9,8 кв.м, поз. 103 - (побутова) площею 9,8 кв.м, поз. 104 - (санвузол) площею 7,4 кв.м, поз. 105 - (приміщення) площею 23,3 кв.м, поз. 106 - (підсобна) площею 11,1 кв.м на першому поверсі, та поз. 201 - (приміщення) площею 218,2 кв.м, поз. 202 - (туалет) площею 5,0 кв.м, поз. 203 - (приміщення) площею 34,5кв.м на мансардному поверху; ганок літ. 2а, ганок літ. 2а1; хвіртки № 1, 2; - мостіння.

Згідно змісту рішення суду, судом під час розгляду цієї справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2006р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Куліш B.І., за реєстровим № 424, ОСОБА_1 набув право власності на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1, а саме: земельну ділянку площею 0,0472 га за кадастровим номером :01 270:0004 та земельну ділянку площею 0,0050 га за кадастровим номером :01 270 0005.

Відповідно до п.п 1.2 договору купівлі-продажу від 27.03.2006р., цільове призначення земельної ділянки площею 0,0472 га - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а земельної ділянки 0,0050 га - ведення особистого підсобного господарства.

Підпунктом 5.1 вказаного договору визначено, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельних ділянок та документи про оплату є підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

На виконання вимог договору 20.04.2006р. ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0472 га серії ЯБ № 876375, а також державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0050 га серії ЯБ № 876370. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 набув право приватної власності на земельні ділянки, що призначені для обслуговування житлового буднику, господарських будівель та споруд.

Суд встановив, що на цих земельних ділянках знаходилось самочинно збудоване нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 537,0 кв.м у незадовільному стані, не придатному для життя, без підключення електроенергії та теплопостачання.

Оскільки придбані ОСОБА_3 земельні ділянки були відведеними саме для обслуговування житлової будівлі, та на них вже було збудоване житлове приміщення, в подальшому ОСОБА_1 за власні кошти здійснив реконструкцію житлового будинку шляхом укріплення фундаменту та стін без змін його загальної площі.

На замовлення ОСОБА_1 . ТОВ «Укпівденбуд» 18.08.2014р. було проведено технічну інвентаризацію громадського будинку за адресою: АДРЕСА_1, в результаті чого ОСОБА_1 видано технічний паспорт з усіма поточними змінами об`єкту нерухомого майна із зазначенням плану земельної ділянки, на якому він розташований та технічної характеристики нерухомого майна після проведення позивачем його реконструкції (перебудови). Так, згідно технічного паспорту, за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться двоповерховий громадський будинок літ. 2А-2 за призначенням приміщень «автомийка» загальною площею - 537,0 кв.м.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 здійснив реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з дотриманням будівельних норм і правил, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів громадського будинку, що впливає на його міцність та безпечність, однак без зміни його загальної площі.

29.03.2018р. Управлінням економіки Дніпровської міської ради ОСОБА_3 направлено лист віл 26.03.2018р. № 10/15-162 з пропозицією для ознайомлення та підписання договору про пайову участь, до якого додано два примірника проекту договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра по об`єкту: «Розміщення нежитлової будівлі - автомийки за адресою: АДРЕСА_1 ». У проекті договору величину пайової участі визначено згідно з розрахунком (додатком № 1 до договору) в сумі 181506 грн. без ПДВ.

Лист не був отриманий відповідачем і повернутий на адресу Дніпровської міської ради з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська при розгляді справи № 202/8595/15-ц встановлено, що ОСОБА_3 здійснив реконструкцію житлового будинку з дотриманням будівельних норм і правил, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних, а також зміну окремих конструктивних елементів громадського будинку, що впливає на його міцність та безпечність, однак без зміни його загальної площі.

Суд зазначив, що оцінка доказів у справі про визнання права власності здійснювалася судом з урахуванням меж позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_4 про визнання права власності та про повернення оригіналів правовстановлюючих документів, тобто в контексті права ОСОБА_1 на самочинно збудоване нерухоме майно. Однак зі змісту рішення суду встановлено, що судом не надавалася правова оцінка правовідносинам ОСОБА_1 з органами архітектурно-будівельного контролю на предмет дотримання забудовником будівельних норм під час реконструкції громадської будівлі.

Згідно із ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції не прийняв до уваги правову оцінку, надану судом факту реконструкції громадської будівлі при розгляді спору по справі № 202/8595/15-ц між фізичними особами (забудовником та особою, яка заволоділа правовстановлюючими документами на майно), яка розглянута Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська і по якій винесено рішення від 18.11.2015р. про визнання права власності на нерухоме майно.

Жодних інших документів, які підтверджують, що відповідач здійснив нове будівництво або ж реконструкцію у розумінні норм будівельного законодавства, позивачем не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ухиляється від укладення договору та те, що вказаний договір може бути визнаний укладеним у запропонованій редакції, оскільки позивач не довів, що відповідач взагалі підпадає під дію ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та під дію Порядку № 5/14 від 29.07.2011р., вказуючи на те, що відповідач хоч і здійснив реконструкцію, але має сплачувати величину пайової участі в сумі 181506грн. як при здійсненні нового будівництва (у відповідності до п. 2.1. Порядку).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 порушено норми ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра (рішення міської ради від 29.07.2011 № 5/14), а саме збудовано об`єкт без укладання договору про пайову участь. Апелянт вказує, що Управлінням економіки Дніпровської міської ради ОСОБА_3 направлено лист віл 26.03.2018р. № 10/15-162 з пропозицією для ознайомлення та підписання договору про пайову участь, до якого додано два примірника проекту договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра по об`єкту: «Розміщення нежитлової будівлі - автомийки за адресою: АДРЕСА_1 » для ознайомлення та підписання. Однак, зазначений лист відповідачем проігноровано, протоколу розбіжностей або укладеного договору позивачу не направлено, що свідчить про ухилення відповідача від укладання договору та сплати обов`язкового внеску пайової участі. Апелянт вважає, що укладення договору про пайову участь є обов`язковим для забудовника (замовника) згідно з вимогами ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності".

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Згідно з додатком № 1 до договору, розрахунок пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра здійснено позивачем в сумі 181 506 грн. без ПДВ, виходячи з нормативу розміру пайової участі від одиниці створеної потужності за функціональним призначенням об`єкта «станція технічного обслуговування автомобілів, автомийки» - 338грн., загальної площі автомийки - 537,0 кв.м, зонального коефіцієнту - 1.

Таким чином, розрахунок пайової участі здійснений позивачем за формулою, визначеною у п. 2.1. Порядку як при новому будівництві (338 * 537,00 * 1 = 181 506грн.).

Водночас, пунктом 2.2 Порядку визначений порядок розрахунку величини пайової участі за нормативами при реконструкції зі зміною функціонального призначення об`єкта без приросту його загальної площі здійснюється за такою формулою: ПУр = Н х По х k3, де Н - приріст нормативу розміру пайової участі від одиниці створеної потужності за функціональним призначенням об`єкта, який розраховується як різниця між нормативом, що відповідає новому (запланованому) призначенню об`єкта (Нj), і нормативом, що відповідає попередньому призначенню об`єкта (Нк).

Колегія суддів наголошує на тому, що визначальною підставою для укладення договору про пайову участь є встановлення факту здійснення забудовником (замовником) будівництва або ж реконструкції будь-якого об`єкту на території м. Дніпра, як того вимагають Загальні положення Порядку.

Щодо реконструкції будівель та споруд, то відповідно до п.п. 3.10, 3.11 розділу 3 ДБН А.2.2-3-2012 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" визначено, що реконструкція - це перебудова введених в експлуатацію в установленому порядку об`єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо).

Реконструкція передбачає збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності) (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції від 02.08.2013р. № 40-16-3790).

Пунктом 1 Порядку виконання підготовчих та будівельних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 466 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015р. № 747) (далі - Порядок № 466), будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.

Пунктами 5 - 12 Порядку № 466 визначений порядок виконання будівельних робіт, який передбачає наявність документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору, подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, видачі дозволу на виконання будівельних робіт (щодо певних об`єктів за класом наслідків (відповідальності)). Документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю. Видача дозволу здійснюється шляхом внесення даних до реєстру з дотриманням вимог Законів України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та "Про адміністративні послуги". Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні, за виконання будівельних робіт без подання повідомлення та за порушення вимог, визначених цим Порядком, відповідно до Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та Кодексу України про адміністративні правопорушення. Інформація про документ, що дає право на виконання підготовчих та будівельних робіт (реєстраційний номер, дата видачі, найменування органу державного архітектурно-будівельного контролю, який здійснив дії щодо внесення даних до реєстру і здійснює контроль за будівництвом об`єкта), відомості про найменування, клас наслідків (відповідальності) об`єкта, зображення об`єкта та його основні техніко-економічні показники, замовника, проектувальника, підрядників, осіб, відповідальних за здійснення авторського і технічного нагляду, відповідальних виконавців робіт з урахуванням внесених змін розміщуються на стенді завдовжки не менше ніж 1,5 метра і завширшки не менше ніж 1 метр, що встановлюється на будівельному майданчику в доступному для огляду місці (за винятком індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З наведених норм слідує, що реконструкція є одним з видів будівництва і порядок її проведення врегульований нормами чинного законодавства, державними будівельними нормами. Контроль за реконструкцією у вигляді прийняття від забудовника повідомлення про початок робіт, надання дозволу (в залежності від об`єкта) здійснюється здійснення органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 за власні кошти здійснив реконструкцію житлового будинку на автомийку шляхом укріплення фундаменту та стін без змін його загальної площі. Крім того, ТОВ «Укпівденбуд» здійснено технічну інвентаризацію громадського будинку за адресою: АДРЕСА_1, в результаті чого ОСОБА_1 видано технічний паспорт з усіма поточними змінами об`єкту нерухомого майна. Згідно з технічним паспортом, після проведення реконструкції (перебудови), за цією адресою знаходиться двоповерховий громадський будинок літ. 2А-2 за призначенням приміщень «автомийка».

Таким чином, ОСОБА_1 не здійснив будівництво нового об`єкту або ж реконструкції будь-якого об`єкту на території м. Дніпра, а лише здійснив реконструкцію житлового будинку з дотриманням будівельних норм і правил, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних, а також зміну окремих конструктивних елементів громадського будинку, що впливає на його міцність та безпечність, однак без зміни його загальної площі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необгрунтованості доводів позивача про укладення договору у запропонованій ним редакції, а також щодо недоведеності позивача факту ухилення відповідачем від укладання договору.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 липня 2019року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова