Справа № 310/5772/19
2-з/310/46/19
У Х В А Л А

Іменем України

02 серпня 2019 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі головуючого судді Вірченко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

До Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Бердянського міського відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, ДП «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання електронних торгів з продажу належного позивачці цілого убудованого приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оформлених протоколом № 408824 проведення електронних торгів від 29 травня 2019 року, та акту про проведені електронні торги від 12 червня 2019 року недійсними.

Одночасно з позовом позивачкою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане приміщення та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження та реєстрації прав власності на вказаний об`єкт. Зазначена заява мотивована тим, що 29 травня 2019 року на електронних торгах було реалізоване належне їй майно ціле убудоване приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час заявниці стало відомо, що спірне приміщення може бути відчужене на користь третіх осіб, що ускладнить виконання рішення суду або зробить його неможливим. Дослідивши матеріали справи, надані позивачкою докази, суд прийшов до наступного.

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів з продажу належного їй приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно вказане приміщення належить ОСОБА_5 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 29 липня 2008 року, реєстраційний номер майна 24518500.

29 травня 2019 року на електронних торгах вказане майно було реалізоване (протокол № 408824 проведення електронних торгів, акт про проведені електронні торги від 12 червня 2019 року).

У відповідності із ст. 149 ЦПК України суд має право за заявою учасника справи вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд при розгляді заяви повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

П.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти дії.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

Як вбачається з матеріалів, доданих заявницею до клопотання, 06 лютого 2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 20 липня 2010 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 20345213 зареєстровано арешт цілого убудованого приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Будь-яких відомостей щодо зняття вказаного арешту на час звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання недійсними електронних торгів та із заявою про забезпечення вказаного позову заявницею не надано.

З огляду на наведене заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що в суді вирішується спір щодо недійсності електронних торгів, що відбулися 29 травня 2019 року, на яких було реалізовано ціле убудоване приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , існує реальна можливість подальшої реалізації зазначеного нерухомого майна, що в свою чергу може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, заходи забезпечення в частині заборони вчинення дій щодо відчуження майна та реєстрації права власності на вказаний об`єкт є співмірними із заявленими вимогами, тому суд вважає, що є підстави для вжиття вказаних заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження та реєстрації прав власності на ціле убудоване приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя О.М. Вірченко