Справа № 346/5011/18
Провадження № 2/346/318/19
УХВАЛА

05 серпня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: судді П"ятковського В.І.

за участю секретаря Іванишин Х.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представників відповідачки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справи за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`ю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться зазначена цивільна справа.

05 серпня 2019 р. на стадії судового розгляду представник відповідачки адвокат Цебрій заявив клопотання про зупинення провадження у даній цивільній справі на підставі п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, у зв"язку з об`єктивною неможливістю розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, яка в даний час знаходиться на стадії досудового розслідування, а після буде передана до суду і розглядатиметься в порядку кримінального судочинства.

Клопотання мотивував тим, що на підставі заяви позивачки ОСОБА_7 від 14 травня 2019 року, Коломийським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області внесено відомості ЄРДР за № 0000445, про вчинення ОСОБА_8 шахрайських дій передбачених ст. 358 КК України, а саме підроблення ордеру серії ІФ № 03628 від 20 травня 2018 року про надання адвокатської допомоги ОСОБА_3 з метою подальшої подачі адвокатських запитів та отримання інформації про майно колишньої дружини ОСОБА_9 , яке є предметом розгляду в даній цивільній справі.

Вважає, що рішення в зазначеному кримінальному провадженні вплине на вирішення цивільної справи, яка розглядається судом.

Також в своєму клопотанні адвокат прямо вказує : "Якщо Суд не задовольнить дане клопотання і не зупинить провадження у справі, це означатиме, що Суд вже має сформовану оцінку стосовно поданих позивачем "доказів".

Відповідачка та її представник підтримали подане клопотання про зупинення провадження в справі.

Позивач ОСОБА_10 та його представник вважають, що заява представника відповідачки про зупинення провадження в цивільній справі не підлягає задоволенню, оскільки є безпідставною. Крім того адвокат Васильковський рахує вищевказаний висновок відповідачки та її представників у випадку не задоволення заявленого клопотання тиском на суд з ціллю прийняття необхідного відповідачці рішення.

Заслухавши учасників справи не вдаючись в остаточну оцінку обгрунтованості заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Вказана цивільна справа уже тривалий час перебуває у провадженні суду в зв"язку з чисельними клопотаннями сторін та їх представників, які подавалися на стадіїї підготовчого провадження, яке тривало більш значний час ніж визначено ст. 251 ЦПК України. Таким чином суд надавав можливість сторонам більш ретельно підготувати свої позиції в частині вимог і заперечень, що надалі дало б можливість в повній мірі оцінити їх і прийняти законне і обгрунтоване рішення.

До початку розгляду справи по суті, під час першого судового засідання новий представник відповідачки, адвокат Цебрій І.О., який до цього не брав участь у попередніх засіданнях, заявив клопотання про зупинення провадження у справі з посиланням на вимоги п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, оскільки відносно позивача, як адвоката, Коломийським відділом поліції 14 травня 2019 року відкрито кримінальне провадження за підробку документів, за ст. 358 ч.1 КК України.

У даному клопотанні адвокат стверджує, що суд зобов"язаний зупинити провадження у справі до вирішення кримінального провадження, яке перебуває на досудовому розслідуванні. Також у тексті клопотання адвокат в категоричній, ультимативній формі зазначає, що "Якщо Суд не задовольнить дане клопотання і не зупинить провадження у справі, це означатиме, що Суд вже має сформовану оцінку стосовно поданих позивачем "доказів".

Даючи оцінку викладеному розцінюю таке твердження адвоката не припустимим, як певний тиск на мене як головуючого у справі по прийняттю необхідного відповідачу рішення.

Виходячи із того, що на даний час моя сім"я веде будівництво житлового будинку у м. Коломиї, на сусідній вулиці на відстані біля 100 метрів від місця проживання відповідачки, про що відомо сторонам по справі, то за даних обставин, коли стосунки між сторонами вийшли за площину звичайного цивільного спору, то прийняття мною як головуючим будь-якого судового рішення при особистому знайомстві з кожним із них, може викликати у них сумнів у безсторонності та неупередженості судді, а тому рахую доцільним заявити собі самовідвід.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені ст. 36 ЦПК України.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Зазначене питання вирішує суд, який розглядає справу.

Відповідно до ч.9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Неупередженість є основоположним принципом і необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків та виявляється як у змісті судового рішення, так і в усіх процесуальних діях, що передують його прийняттю.

У контексті ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У національному законодавстві відсутні будь-які роз"яснення щодо визначення критеріїв чи обставин, які би могли враховуватися судом при надані оцінки фактам щодо неупередженості, а саме які складові елементи повинні містити обставини, щоб можна було прийти до висновку в неупередженості суду.

У розумінні ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст .9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов"язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (ратифікована Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на основні засади і практику Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду, відповідно до п.1 ст .6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб"єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання і поведінка судді та обєктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо об"єктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі «Фей проти Австрії» вказав, що така полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об"єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007р. та від 24.02.1993р. по справі «Фей проти Австрії» судом вказано, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий -у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

При цьому, враховуючи специфіку обставин, що можуть зумовити виникнення сумнівів у безсторонності та неупередженості судді П"ятковського В.І. приходжу до висновку про неможливість в даному випадку збереження ознаки безсторонності та неупередженості суду, а відтак з метою уникнення будь-яких можливих сумнівів щодо об`єктивності розгляду справи та ухвалення кінцевого рішення, як у сторони у справі, так і будь-якої іншої сторонньої особи, вважаю за доцільне задовольнити заяву про самовідвід.

Вказана позиція відповідатиме положенням ст.36 ЦПК України, ст.15 Кодексу суддівської етики.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується у нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про самовідвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

На підставі наведеного та керуючись ст. 36, 39, 40, 41, 258-261 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді - задовольнити.

Відвести суддю П`ятковського В.І. від розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`ю після розірвання шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна.

Відповідно до ст.ст. 33, 41 ЦПК України дану цивільну справу включити в автоматизовану систему документообігу Коломийського міськрайонного суду для розподілу та подальшого розгляду іншим складом суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя П`ятковський В. І.