Справа № Справа № 140/766/19
Провадження № 2/140/468/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2019 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Путій З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові

цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Немирівського районного суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказавши в позові, що її на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , на підставі рішення Немирівського районного суду від 28.05.2009 року справа № 531/2009 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Тульчинське МБТІ» від 20.08.2009 року.

У даному житловому будинку за вказаною адресою зареєстрована ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Однак для реєстрації, 19.04.2011 року по даний час, відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає, комунальні послуги не сплачує, поточний ремонт не проводить, спільного господарства не веде, будь-яку сумісну власність не створив, будь якого нерухомого, рухомого, чи особистих речей ОСОБА_2 у житловому будинку чи у його господарстві немає. В родинних відносинах вони не перебувають. Тим самим відповідач втратив всякий зв`язок з житлом.

Добровільно відповідач знятись з реєстраційного обліку не бажає, ніяких дій зі своєї сторони для цього не вчиняє та тривалий час усувається від спілкування з нею з приводу зняття з реєстраційного обліку. Місцем проживання відповідача її не відомо.

Вирішити питання із зняттям відповідача з реєстрації в позасудовому порядку виявилось неможливим. Вона звернулась до Ситковецької селищної ради щодо зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , однак 08.02.2019 року отримала відмову, мотивовану тим, що у зв`язку із відсутністю особистої заяви ОСОБА_2 та його вільного волевиявлення, зняти відповідача з реєстраційного обліку за місцем реєстрації неможливо.

Відповідач, який не являється членом її сім`ї, понад рік не проживає у будинку, який належить її на праві власності, не приймає участі в його утриманні та оплаті комунальних платежів. Вона особа пенсійного віку, фактично одна проживає у будинку і всі обов`язки по його утриманню по оплаті комунальних послуг, які він не в змозі оплатити в повному обсязі, покладені лише на неї.

Вказані обставини чинять перешкоди її, як власнику житлового будинку в користуванні та розпорядженні належним її майном. Через реєстрацію відповідача у його будинку у неї відсутня можливість оформити житлову субсидію на комунальні послуги, тому вона вимушена звернутися до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений завчасно і належним чином. Судова повістка направлялася на адресу в казаній у позовній заяві, однак повернулася з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не надав.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як він відповідає вимогам закону та підтверджується матеріалами справи, а саме: паспортними даними ( а. с. 6 ), довідкою Ситковецької селищної ради від 08.02.2019 року № 02.27.331 ( а. с. 8 ), копією технічного паспорту на житловий будинок ( а. с. 9-10 ), копією рішення Немирівського районного суду від 28 травня 2009 року ( а. с. 11 ), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а. с. 12 ), копією характеристики будівель і споруд ( а. с. 13 ), копією домової книги ( а. с. 14-16 ), копіями довідок Ситковецької селищної ради від 05.02.2019 року № 02.27.249, № 02.27.250, ( а. с. 17, 18 ), актом обстеження матеріально-побутових умов від 06.02.2019 року складеного в складі комісії Ситковецької селищної ради ( а. с. 19 ) та актом від 06.02.2019 року ( а. с. 20 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі реалізації її майнових прав як власника будинку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача.

Статтею 41 Конституції Українита ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України особа визнається такою що втратила право користування жилим приміщенням в разі відсутності її понад встановлені терміни.

Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності квартиронаймача право на жиле приміщення за ним зберігається протягом шести місяців.

В цій же статті 71 ЖК України вказано поважні причини які надають право наймачеві або членам його сім`ї зберегти за собою право проживання в житловому приміщенні.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням: житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя: