ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1103/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 305010300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/18803/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 року, постановлену суддею Стефанишин С.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду, Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням/постановою від 07 лютого 2019 року у справі № 686/20012/18 колегії суддів Хмельницького апеляційного суду,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду, Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням/постановою від 07 лютого 2019 року у справі № 686/20012/18 колегії суддів Хмельницького апеляційного суду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2019 року про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Посилається на порушенням норм процесуального права і зазначає, що позовна заява відповідала за змістом вимогам чинного цивільно-процесуального кодексу України.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак, відзив на апеляційну скаргу не надійшов. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Хмельницького апеляційного суду, Державної казначейської служби про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням/постановою від 07 лютого 2019 року у справі № 686/20012/18 колегії суддів Талалай О.І., Корніюк А.П., Пєнти І.В.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України та п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, зокрема: не зазначено обґрунтування змісту позовним вимог щодо кожного з відповідачів та не підтверджено позивачем, що ним не подано іншого позову до цих відповідачів. Також позивачем не подано разом з позовною заявою доказів, які підтверджують заподіяну йому моральну шкоду в розмірі грн. та не зазначено причини їх неподання всупереч п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Для усунення вказаних недоліків позивачу було надано строк терміном 10 днів з дня отримання копії ухвали.

23 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених ч.3 ст.185 ЦПК України, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Пунктом 4 частиною 3 ст.175 ЦПК України передбачено, якщо позов пред`явлено до кількох відповідачів, у заяві має бути викладений зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, у якості відповідачів за позовом ОСОБА_1 визначив Державу Україна в особі Хмельницького апеляційного суду та Державну казначейську службу, проте вимога заявлена лише щодо стягнення на користь позивача грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди виключно з Державної казначейської служби.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Цивільний процесуальний Кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викладати зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені під час попереднього розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Тому, саме по собі не зазначення в прохальній частині конкретної вимоги до особи, прав якої очевидно стосуватиметься вирішення спору, не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною.

Крім цього, вказана невідповідність вимогам п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України є формальною і не позбавляла суд можливості ухвалити рішення про відкриття провадження та забезпечити ОСОБА_1 реальний доступ до правосуддя у розумінні прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Колегія суддів враховує, що не надання позивачем підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, не може бути єдиною підставою для повернення позову.

Повертаючи позовну заяву суд першої також керувався тим, що ОСОБА_1 не подано разом з позовною заявою доказів, які підтверджують заподіяну йому моральну шкоду в розмірі грн. та не зазначено причини їх неподання всупереч п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України (виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини).

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Таким чином, позивач у своїй позовній заяві має зазначити саме засоби доказування, в яких містяться докази, що дозволять довести його правову позицію, і про які йому відомо.

Подана ОСОБА_1 позовна заява, містить такий виклад обставин з посиланням на докази, що підтверджується її змістом, проте суд першої інстанції залишив це поза увагою та повернув позовну заяву.

З огляду на наведене, суддя першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 серпня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена 17 грудня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Ходоровський М.В.

Шевчук Г.М.