Справа №597/58/19
Провадження №2/597/23/2019
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" листопада 2019 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області
в складі головуючого судді Дудяка С.В.
секретаря судових засідань Богдана В.М.
представника позивачки ОСОБА_2
представника відповідача 1 ОСОБА_3
відповідачки 2 ОСОБА_4
представника відповідачки 2 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зозулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та скасування реєстрації права власності
в с т а н о в и в:
Позивачка в позовній заяві та разом із своїм представником в судовому засіданні просять визначити позивачці додатковий строк тривалістю шість місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням для прийняття спадщини за заповітом від 01.03.2000 року, зареєстрованим у реєстрі за №16, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що в АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв.м., що зареєстрований 22.10.2008 року за ОСОБА_7 , реєстраційний номер 25149901.
В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка та її представник покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивачки ОСОБА_6 , який проживав в АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Позивачка в серпні місяці 2018 році випадково дізналася про те, що її дідом було складено в її користь заповіт, який на даний час не змінено і не скасовано. Позивачка та її представник вважають, що позивачкою строк тривалістю 6 місяців для прийняття спадщини пропущено з поважних причин, оскільки їй не було відомо про існування вказаного заповіту та про це їй ніхто не повідомив. Крім цього, позивачці на момент відкриття спадщини після смерті діда було лише 9 років. Також позивачці стало відомо у серпні місяці 2018 року про те, що ОСОБА_7 зареєстрував за собою право власності на будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 на підставі рішення суду. Вказаним рішенням за ОСОБА_7 було визнано право власності на спірне будинковолодіння після смерті його матері ОСОБА_8 за заповітом, проте позивачка та її представник вважають, що остання на той час не мала права на спірне будинковолодіння, оскільки її чоловік ОСОБА_6 заповів все своє майно позивачці, тому заповіт ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 є нікчемним. Отже, реєстрація права власності ОСОБА_7 на спірне будинковолодіння підлягає скасуванню судом. Враховуючи викладене, позивачка та її представник підтримують заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просять їх задоволити.
Ухвалою суду 29.01.2019 року про відкриття провадження у справі відповідачам надано строк для подання відзиву на даний позов та роз`яснено наслідки його неподання без поважних причин.
Представник відповідача 1 - Зозулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області відзиву на даний позов у визначений судом строк не подав, в судовому засіданні позову не визнав, просить відмовити в його задоволенні повністю.
Відповідачка 2 - ОСОБА_4 подала 18.09.2019 року відзив на позовну заяву, в якому, як і в судовому засіданні разом із своїм представником, просять відмовити в задоволенні позову повністю з мотивів того, що у позивачки відсутні підстави для поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини, оскільки їй та її батькам було відомо про існування заповіту в її користь, складеного ОСОБА_6 . Проте позивачка не цікавилася ні майном ні долею спадкоємців, які його прийняли, а проявила інтерес лише після того, як у 2018 році ОСОБА_7 оформив на себе прийняте як спадщину майно.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення , виходячи із наступного:
Відповідно до повторного свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 14.08.2018 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Померлий ОСОБА_6 01.03.2000 року заповів все належне йому майно своїй внуці ОСОБА_9 , що стверджується заповітом від 01.03.2000 року, складеним ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 та зареєстрованим Зозулинською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області у реєстрі за №16.
ОСОБА_9 05.05.2016 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 , актовий запис №26, тому змінила прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_11 , згідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 від 05.05.2016 року.
Довідкою №173 виданою 14.08.2018 року виконавчим комітетом Зозулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області стверджується, що заповіт складений ОСОБА_6 та зареєстрований за №16 01.03.2000 року за наявними в сільської ради відомостями на даний час не змінено і не скасовано.
Положеннями ст.1270 ч.1 Цивільного кодексу України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ст.1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:
у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;
ці обставини визнані судом поважними.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема:
- тривала хвороба спадкоємців;
- велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна;
- складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними;
- перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних сил України;
- необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.
Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, про що зазначив Касаційний цивільний суд у справі №565/1145/17.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey) від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.
Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст.10 ч.4 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про її народження, серії НОМЕР_3 від 01.07.1991 року, тому її посилання, як на підставу позову, на те, що на момент відкритя спадщини після смерті діда, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона була малолітньою заслуговують на увагу суду.
З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивачка, якій на момент відкриття спадщини після смерті діда було лише 9 років, пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки про наявність заповіту дізналася лише у серпні місяці 2018 року, що відповідачами в судовому засіданні належними та допустимими доказами не спростовано.
У відповідності до ст.129 ч.3 п.4 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Допитані в судовому засіданні свідки показали наступне, зокрема:
свідок ОСОБА_12 пояснив, що за життя дід говорив що напише заповіт, однак після смерті заповіту ніхто не бачив та ніхто про нього не повідомляв;
свідок ОСОБА_13 пояснила, що працювала секретарем сільської ради і посвідчувала 01.03.2000 року заповіт ОСОБА_6 , з ним в той час були його син з дружиною;
свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 лише пояснили що знають про існування заповіту.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №150925731 від 23.12.2018 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що в АДРЕСА_1 зареєстровано 22.10.2008 року за реєстраційним номером 25149901 за ОСОБА_7 , згідно рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08.10.2008 року за №2-382/2008.
Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області 08.10.2008 року по справі №2-382/2008 позов ОСОБА_7 задоволено повністю, визнано за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав померлій ОСОБА_8 .

При вирішенні вказаної справи суд виходив з того, що ОСОБА_7 є спадкоємцем за заповітом від 02.03.2006 року, зареєстрованим в реєстрі за №232 після смерті ОСОБА_8 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 07.03.2006 року.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 23.10.1999 року ОСОБА_6 і ОСОБА_16 зареєстрували шлюб 23.10.1999 року, актовий запис №11.

Однак, як вищевказано, ОСОБА_6 01.03.2000 року склав заповіт на корись своєї внуки ОСОБА_17 .

Відповідно до ст.1235 ч.1, 2 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, ОСОБА_8 складаючи 02.03.2005 року на користь ОСОБА_7 заповіт була позбавлена права на спадкування після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 його заповітом від 01.03.2000 року на користь ОСОБА_17 .

В той же час, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до положень ст.1241 ч.1 ЦК України (малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом) померла ОСОБА_8 мала право на обов`язкову частку після смерті чоловіка ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Зозулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та скасування реєстрації права власності слід задоволити повністю, визначити позивачці додатковий строк тривалістю шість місяців з дня набрання законної сили даним судовим рішенням для прийняття спадщини за заповітом від 01.03.2000 року, зареєстрованим у реєстрі за №16, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 та скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що в АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв.м., що зареєстрований 22.10.2008 року за ОСОБА_7 , реєстраційний номер НОМЕР_6 .

Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України, питання розподілу між сторонами судових витрат по даній справі, суд із врахуванням того, що позивачка та її представник не порушували питання про стягнення в користь позивачки з відповідачів понесених судових витрат по справі, вважає, що судові витрати по справі слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.ст.1241 ч.1, 1235 ч.1,2, 1270 ч.1, 1272 ч.3 Цивільного кодексу України, ст.129 ч.3 п.4 Конституції України, ??oaiiyi Eanao?eiiai oea?euiiai noao o ni?aa? ?565/1145/17, ??oaiiyi ?a?iiaenueiai noao c i?aa e?aeie ii ni?aa? «?eoai i?ioe Oo?a??eie» (Ilhan v. Turkey) від 27.06.2000 року, ст.ст.10, 11, 76-81, 89, 90, 141, 211, 258, 259, 263-266, 268, 272, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Зозулинської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та скасування реєстрації права власності задоволити повністю.

Визначити позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , жительці АДРЕСА_2 додатковий строк тривалістю шість місяців з дня набрання законної сили даним судовим рішенням для прийняття спадщини за заповітом від 01.03.2000 року, зареєстрованим у реєстрі за №16, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що в АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв.м., що зареєстрований 22.10.2008 року за ОСОБА_7 , реєстраційний номер 25149901.

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного його тексту шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повне рішення суду складено 06.12.2019 року.

Суддя

С. В. Дудяк