Справа № 363/1409/18 Головуючий в суді І інстанції Рудюк О.Д.
Провадження № 22ц-824/6105/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року про повернення позовної заяви у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство», ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма ШИЛ», громадська організація «Садівницьке товариство «Дюна» про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року позовну заяву було повернуто прокурору через не усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 03 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без руху.

Не погоджуючись із цією ухвалою, Перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд на його думку безпідставно залишив позовну заяву без руху та повернув її, оскільки прокуратурою Київської області проведено розрахунок вартості спірних земельних ділянок на підставі інформації ГУ Держгеокадастру у Київській області, згідно з якою вартість спірних земельних ділянок загальною площею 3,6453 га становить 95 485, 32 грн., тому ним на час подачі до суду позову було визначено та сплачено судовий збір у розмірі 5 286, 00 грн., крім того процесуальний закон не містить обов`язку проведення експертної оцінки вартості земельних ділянок для визначення суми судового збору, яка підлягає сплаті за подання позовної заяви. Також, вважає, що клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху та надання ним звіту про експертну грошову оцінку спірних ділянок подано з порушенням процесуальних строків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не було усунуто недоліків позовної заяви зазначених в попередній ухвалі суду щодо розміру судового збору.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2018 року Перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду позовом про визнання недійсними розпоряджень та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

При цьому, прокурор визначив загальну ціну спірних земельних ділянок у розмірі 95 485, 32 грн., посилаючись на довідку Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-10-0.101-680/2-18 від 18 січня 2018 року про вартість спірних земельних ділянок.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03 грудня 2018 року було задоволено клопотання представника відповідачів та залишено без руху позовну заяву прокурора з тих підстав, що відповідно до висновків суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість спірних ділянок становить 6 782 573, 00 грн., через що прокурору необхідно сплатити судовий збір у розмірі 101 738, 60 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року позовну заяву повернуто прокурору, з підстав не усунення ним її недоліків (т.7, а.с.155).

Відповідно до ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

При цьому, закон не визначає конкретних доказів, якими має підтверджуватися дійсна вартість майна, на підставі яких має бути визначена ціна позову та відповідно сума судового збору для сплати.

Європейський суд з прав людини задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Згідно із ст. 201 Земельного Кодексу України, грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Відповідно до ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

При цьому, закон не визначає конкретних доказів, якими має підтверджуватися дійсна вартість майна, на підставі яких має бути визначена ціна позову та відповідно сума судового збору для сплати.

Європейський суд з прав людини задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), № 28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд безпідставно відхилив доводи позивача про те, що експертна оцінка нерухомого майна визначає лише імовірну ціну цього майна і не є обов`язковою для визначення ціни позову, крім того, погодившись із ціною зазначеною в позовній заяві та прийнявши її до розгляду суд першої інстанції, не позбавлений можливості в наступному, при необхідності, стягнути недоплачену суму судового збору, відповідно до положень ч.2 ст.176 ЦПК України та п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвала суду першої інстанції необхідно скасувати як таку, що обмежує доступ позивача до правосуддя та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: