ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 395/1700/18

провадження № 22-ц/4809/758/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дьомич Л.М., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Кравченко Я.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Новомиргородська міська рада Кіровоградської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2018 року в складі головуючого - судді Забуранного Р.А. за позовом ОСОБА_1 до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У листопаді року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно її матерi ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складаєтъся iз гаража, зазначеного в технiчному паспортi лiтерою «Ж», розмiром 8,3 м х 4,8 м, розташованого в АДРЕСА_1, i зазначеного в технiчному паспортi лiтерою «Ж», який належав матерi на пiдставi рiшення виконавчого комiтету Новомиргородської міської ради вiд 25 грудня 2008 року № 1382.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Серед господарсько-побутових будівель, які залишилися як спадкове майно, є гараж, зазначений в технічному паспорті літерою «Ж». Цей гараж ОСОБА_4 побудувала за власні кошти в 2000 році на тій частині присадибної земельної ділянки, якою вона користувалася, але право власності на нього не отримала. Позивач після смерті матері звернулася із заявою до Новомиргородської міської ради про оформлення права власності на гараж. За наслідками розгляду заяви виконавчий комітет Новомиргородської міської ради прийняв рішення № 1382 від 25 грудня 2008 року, яким вирішив оформити право власності на самовільно побудований гараж по АДРЕСА_1, як такий, що побудований без порушення технічних норм забудови. В установленому законом порядку позивач прийняла спадщину після смерті матері і 24 січня 2009 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом у спадковій справі № 177/08 та зареєстроване в реєстрі № 142. У свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року вказано, що ОСОБА_1 після смерті матері належить спадкове майно, в тому числі і гараж, однак державний реєстратор вважає, що відповідно до даного свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу належить лише Ѕ частина гаража.

При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на Ѕ частину гаража нотаріус довідкою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на майно, необхідний для вчинення нотаріальної дії.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власностi в порядку спадкування за законом на спадкове майно її матерi ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складаєтъся iз гаража, зазначеного в технiчному паспортi лiтерою «Ж», розмiром 8,3 м х 4,8 м, розташованого в АДРЕСА_1.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2015 року, виданого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 отримала у спадщину майно після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадщина, на яку видане вказане свідоцтво, складається із 1/4 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Житловий будинок, в якому знаходиться вищезазначена частка загальної площі 157,2 кв.м., складає: житлової площі - 91,6 кв. м., та має господарсько-побутові будівлі: сарай - літера Б, погріб - літера В, сарай - літера Д, гараж - літера Ж, убиральня - літера У, огорожа № 3, вимощення - літера ІII.

Відповідно договору купівлі-продажу 1/4 частки житлового будинку від 02.08.2016 року ОСОБА_2 набула у власність 1/4 частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно опису, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, до якого входить належна їй частка, загальної площі 157,2 кв. м., складає: житлової площі - 91,6 кв. м., та має господарсько-побутові будівлі: сарай - літера Б, погріб - літера В, сарай - літера Д, гараж - літера Ж, убиральня - літера У, огорожа №3, вимощення - літера І II.

На підставі вказаних правовстановлюючих документів ОСОБА_2 належить 1/2 частка зазначеного будинку, інша 1/2 частка будинку належить ОСОБА_1

Суд першої інстанції, не залучивши ОСОБА_2 до участі у даній справі в якості співвідповідача порушив норми процесуального права, оскільки прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі, як співвласник у праві спільної часткової власності.

Вважає, що ОСОБА_1 під час звернення до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з даним позовом умисно не повідомила суд про наявність іншого спору щодо виділу в натурі 1/2 частки будинку та усунення перешкод у виділі та приватизації 1/2 частки земельної ділянки для обслуговування з господарськими будівлями.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а ухвалене судове рішення законним і обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права.

Новомиргородська міська рада Кіровоградської області свого представника в судове засідання не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника адвоката Урсаленка Б. О., які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача та її представника адвоката Запорожець М.Г., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно копії свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй майно, у вигляді Ѕ частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.9), серед господарсько-побутових будівель, які залишилися як спадкове майно, значиться гараж, під літерою «Ж».

Суд першої інстанції вважав встановленим, що гараж ОСОБА_4 побудувала за власні кошти в 2000 році на тій частині присадибної земельної ділянки, якою вона користувалася, але право власності на нього не отримала.

Згідно копії рішення від 25 грудня 2008 року №1382 ВК Новомиргородської міської ради прийнято рішення про оформлення права ОСОБА_1 власності на самовільно побудований гараж розміром 8,30 м х 4,8 м по АДРЕСА_1, як такий, що побудований без порушення технічних норм забудови (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2009 року ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9), та в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері і 24 січня 2009 року отримала свідоцтво про право на спадщину на майно, в тому числі і гараж, зазначений літерою «Ж».

Згідно довідки державного нотаріуса Новомиргородської державної нотаріальної контори від 20 листопада 2018 року за № 1318/01-16, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину гаража, зазначеного у технічному паспорті літерою «Ж», так як відсутній правовстановлюючий документ на конкретне майно для вчинення нотаріальних дій (а.с.14).

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 немає.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верхованого Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до п. 24. Поста нови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідачами у таких справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Суд першої інстанції вказав, що за відсутності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, Новомиргородська міська рада Кіровоградської області, на території якого розміщений будинок, є належним відповідачем у даній справі.

Також суд першої інстанції визнав беззаперечно встановленим, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , а тому необхідно визнати за нею право власностi в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке складастъся iз гаража розмiром 8,3 м х 4,8 м, розташованого в АДРЕСА_1, i зазначеного в технiчному паспортi лiтерою «Ж», який належав матерi на пiдставi рiшення виконавчого комiтету Новомиргородсько'i мiської ради вiд 25 грудня 2008 року №1382.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними.

Встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу ј частки житлового будинку від 02.08.2016 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_6 у власність1/4 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57-59). Відповідно до опису, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, житловий будинок в якому знаходиться вищезазначена частка загальної площі 157,2 кв. м., складає: житлової площі - 91,6 кв. м., та має господарсько-побутові будівлі: сарай - літера Б, погріб - літера В, сарай - літера Д, гараж - літера Ж, убиральня - літера У, огорожа №3, вимощення - літера І II.

Крім того, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті її матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщина складається із ј частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ., загальна площа всього будинку 91,6 кв. м., та господарсько-побутові будівлі: сарай - літера Б, погріб - літера В, сарай - літера Д, гараж - літера Ж, убиральня - літера У, огорожа №3, вимощення - літера І II (а.с.60).

Тобто, ОСОБА_2 заявляє, що є власником Ѕ частки нерухомого майна, до складу якого як господарсько-побутові будівлі до будинку входить спірне майно - гараж під літерою «Ж».

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

За правилами частин першої, другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Судом першої інстанції не звернув уваги на те, що спір виник щодо господарської будівлі - гаража, що є приналежністю до будинку, який перебуває у спільній частковій власності, позивачем успадкована 1/2 частина будинку з належними до нього господарсько-побутовими будівлями, вирішення спору щодо права власності на успадковане майно без участі ОСОБА_7 , яка не була залучена до участі у справі в якості співвідповідача, є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, прийняття рішення про права, та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі, а саме співвласника будинку, приналежністю до якого є спірний гараж, ОСОБА_2 , порушення норм процесуального права, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2018 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно.

В порядку розподілу судових витрат, згідно ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі1152,60 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з ОСОБА_1 , ІНПП: НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНПП: НОМЕР_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , 1152,60 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик