Справа № 428/6767/19
Провадження №2-о/428/559/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк Луганської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції уЛуганській області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - Луганський МВДРАЦС ГТУЮ у Луганській області). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала у АДРЕСА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть українського зразка, оскільки лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причини смерті його матері були видані на тимчасово окупованій території України у м. Луганськ, Україна. Встановлення факту смерті матері йому потрібно з метою отримання свідоцтва про смерть українського зразка.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, у поданій заяві просили розглянути справи без їх участі та задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи Луганського МВДРАЦС ГТУЮ у Луганській області в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Частиною 1 ст. 317 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 07.07.1999 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Луганськ, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 має право на звернення до суду з цією заявою відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦПК України, що підтверджується належними та достатніми доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть від 20.05.2019 року №250, виданого медичним закладом самопроголошеної «Луганської народної республіки» за формою первинної облікової документації №106/у, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії ІІІ, атеросклерозу судин головного мозку ІІІ.

Відповідно до листа Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 27.05.2019 року №1499/18.19-31 ОСОБА_1 було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті матері на підставі пред`явлених документів.

Суд враховує, що м АДРЕСА_3 Луганськ станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті померлої матері у встановленому законом порядку.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Враховуючи вищевикладені обставини та письмові докази, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки міста Луганськ, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії ІІІ, атеросклерозу судин головного мозку ІІІ.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення.

Керуючись ст.ст.12-13,81,247,258-259,263-265,267-269,273,293,315-319,354-355,430 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки міста Луганськ, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганськ внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії ІІІ, атеросклерозу судин головного мозку ІІІ.

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник заявника: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області; місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Федоренка, б. 10; ідентифікаційний код юридичної особи в .

Суддя Ж. І. Кордюкова