КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/16934/18

11 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мороза Віктора Павловича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія " Веста", про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

05 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 04.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та нею було укладено кредитний договір №0008/08/201-ZNv, за умовами якого їй надано кредит в сумі 55000 доларів США, строком до 03 червня 2018 року, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 13,5% річних.

Зазначала, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам законодавства, а саме: в ньому не зазначено графік платежів з розписаною сукупною вартістю кредиту, супутніх послуг, умови відкриття, ведення та закриття рахунку, який було відкрито для надання банківського кредиту, тарифів та всіх сум коштів, які вона повинна сплатити за кредитним договором. Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком суттєвого дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення положення споживача.

Враховуючи наведене, просила суд визнати недійсним кредитний договір № 0008/08/201-ЯТм від 04.06.2008, укладений між нею та відповідачем.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 03 квітня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мороз Віктор Павлович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначав, що кредитний договір не відповідає вимогам законодавства, а саме: в ньому не зазначено графік платежів з розписаною сукупною вартістю кредиту, супутніх послуг, умови відкриття, ведення та закриття рахунку, який було відкрито для надання банківського кредиту, тарифів та всіх сум коштів, які позивачка повинна сплатити за кредитним договором. Зокрема, ОСОБА_1 не було повідомлено в письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту, пов`язаних з отриманням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Зазначеним спростовуються висновки суду першої інстанції щодо повідомлення банком позивачку про орієнтовну сукупну вартість кредиту, валюту кредиту, строк на який надаються кредитні кошти, відсоткову ставку за наданим кредитом, порядком його повернення та сплатою процентів, які не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними та необґрунтованими.

Звертає увагу на те, що за результатами проведеної в рамках цивільної справи №279/47/16-ц судово-почеркознавчої експертизи документу «Умови кредитування фізичних осіб в АКБ «Форум» згідно ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області було встановлено, що підписи від імені скаржника, в особі ОСОБА_1 , на документі «Умови кредитування фізичних осіб в АКБ «Форум» виконано не скаржником, а іншою особою з наслідуванням почерку. Вважає, що підроблення підпису скаржника на документі, в якому визначені умови кредитування, є нечесною підприємницькою діяльністю, тому суд дійшов помилкового висновку про те, що діяльність відповідача не є такою, що вводить споживача в оману.

Крім того, вважає, що судом порушено принципи об`єктивності розгляду справи, повноти та всебічності дослідження доказів, законності, рівності сторін перед законом та судом, змагальності, а також обмежено право ОСОБА_1 на судовий захист.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія" Веста", посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просило залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що на момент укладення кредитного договору законодавством не було передбачено дотримання кредитором вимог щодо зазначення графіку платежів з розписаною сукупною вартістю кредиту, супутніх послуг, умов відкриття, ведення та закриття рахунку, тарифів та всіх сум коштів, які позичальник повинен сплатити за кредитним договором. Вважає, що позивачка мала право повідомити НБУ про наявність порушень при укладенні кредитного договору і тільки після встановлення таких порушень могла подати позов на підставі п.9 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», тому нею обрано неналежний спосіб захисту. Також посилалося на те, що суд мав закрити провадження у справі на підставі п.п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки аналогічний позов був предметом розгляду в Коростенському міськрайонному суді Житомирської області та за наслідками розгляду якого було ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Веста" адвокат Астахов Руслан Миколайович у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Мороз Віктор Павлович в судове засідання повторно не з`явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.06.2008 року між АКБ «Банк Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0008/08/201-ZNv. (а.с. 6-7)

Згідно п. 1 вказаного кредитного договору банк надає позичальнику кредит для споживчих потреб у сумі 55 000,00 доларів США; кошти надаються строком по 03 червня 2018 року, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5% процентів річних.

Умовами п. 2.1. кредитного договору визначено, що забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування коштами та можливої неустойки (штраф, пеня) є укладення між банком та позичальником договору іпотеки, предметом якого виступає квартира АДРЕСА_1 , а також договору поруки між банком та ОСОБА_2

Відповідно до п. п. 2.3. кредитного договору, позивальник здійснює повернення кредиту рівними частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту (з липня 2008) в сумі не менше 458,33 доларів США, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця.

Звертаючись до суду з даним позовомдо Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_1 посилалася на те, що кредитний договір не відповідає вимогам законодавства, а саме: в ньому не зазначено графік платежів з розписаною сукупною вартістю кредиту, супутніх послуг, умови відкриття, ведення та закриття рахунку, який було відкрито для надання банківського кредиту, тарифів та всіх сум коштів, які вона повинна сплатити за кредитним договором. Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком суттєвого дисбалансу договірних прав та обов`язків та погіршення положення споживача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено наявність передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідає вимогах матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній воля. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У пункті 7.2. оспорюваного кредитного договору сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов`язалися надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань. Умови кредитування відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення цього договору. Відкликання згоди на укладення кредитного договору оформлюється письмовим повідомленням, яке позичальник зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати банку протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту передачі позичальнику примірника укладеного договору. З відкликанням згоди на укладення кредитного договору позичальник повинен одночасно повернути банку кошти, одержані згідно з цим договором.

Судом вірно встановлено, що пунктом 7.2. кредитного договору підтверджується узгодження сторонами істотних умов та отримання умов кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У пункті 1 кредитного договору визначено, що банк надає позичальнику кредит для споживчих потреб у сумі 55 000,00 доларів США, кошти надаються строком по 03 червня 2018 року, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5% процентів річних.

Відповідно до п. п. 2.3. кредитного договору, позичальник здійснює повернення кредиту рівними частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту (з липня 2008) в сумі не менше 458,33 доларів США, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що фактично графік платежів встановлений вказаними умовами договору і полягає у щомісячній сплаті позичальником однакової суми грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом, а відсутність графічного зображення визначених договором величин не свідчить про ненадання позичальнику графіка платежів.

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що для визначення вартості кредиту необхідно перемножити розмір щомісячного платежу на кількість місяців у періоді дії договору.

Таким чином, оспорюваним кредитним договором до відома позивача у необхідному обсязі була доведена передбачена законом інформація щодо умов кредитування, зокрема щодо суми кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, щомісячної суми ануїтентного платежу та строку кредитування, про що свідчить її підпис на кожному аркуші оспорюваного договору.

З урахуванням наведеного, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було повідомлено в письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту, валюту кредиту, строк на який надаються кредитні кошти, відсоткову ставку за наданим кредитом, порядок його повернення та сплату процентів.

Доводи апеляційної скарги про те, що за результатами проведеної під час розгляду цивільної справи №279/47/16-ц судово-почеркознавчої експертизи документу «Умови кредитування фізичних осіб в АКБ «Форум» згідно ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області було встановлено, що підписи від імені скаржника, в особі ОСОБА_1 , на документі «Умови кредитування фізичних осіб в АКБ «Форум» виконано не скаржником, а іншою особою з наслідуванням почерку, правильність висновків суд першої інстанції не спростовують, так як рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 червня 2017 року по справі №279/47/16-ц, яке набрало законної сили, не взято до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи від 19.08.2016 року №5669/5670/16-32 у зв`язку з тим, що зі змісту договору, в тому числі п.7.2. цього договору вбачається, що ОСОБА_1 отримана Умови кредитування, підписала кредитний договір та не оспорювала ці обставини в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 була повідомлена про орієнтовну сукупну вартість кредиту, валюту кредиту, про строк, на який надаються кредитні кошти, відсоткову ставку за наданим кредитом, про порядок його повернення та сплату відсотків, тощо.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК Україниобставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Що стосується посилань позивача на несправедливість умов кредитного договору, що має наслідком дисбаланс договірних прав та обов`язків і погіршення положення споживача, то судом підставно враховано наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими документами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

У силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позовна заява не містить посилань на конкретну умову договору, яку позивачка вважає несправедливою, яка порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдає шкоди споживачеві.

Отже висновок суду про те, що позивачкою не було доведено факту внесення до договору несправедливих умов, узгоджується з наданими суду та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Обгурнтовуючи свої висновки, суд першої інстанції вірно зазначив, що перед підписанням кредитного договору позичальник міг безперешкодно ознайомитися з умовами кредитування відповідача та будь-якими іншими продуктами, що пропонувалися банком, на офіційному сайті АКБ «Форум», а також порівняти їх з кредитними продуктами інших банків. На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не навела жодних зауважень щодо змісту цього правочину, не зверталася до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміну умов договору та про надання їй докладнішої інформації або з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

При укладенні спірного договору позивачка була ознайомлена з його умовами, не заперечувала проти них та проти підписання договору, погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання було вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного суду не надано.

Також судом враховано, що позивачка не скористалася наданим їй правом протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, як передбачено ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та умовами п.3.4.2., 7.2. кредитного договору.

Крім того, факт отримання грошових коштів у вищевказаній сумі стороною позивача не заперечується.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на не надання позивачкою суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та викладених у позові обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про те, що діяльність відповідача не є такою, що вводить споживача в оману, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позовна заява не містить позовної вимоги та обґрунтування вимоги про визнання недійсним оспорюваного кредитного договору з підстав введення споживача в оману та нечесної підприємницької діяльності і суд відповідних висновків в рішенні суду не наводив, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, як того вимагає ч.1 ст.13 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено такі принципи цивільного судочинства, як об`єктивність розгляду справи, повноти та всебічності дослідження доказів, законності, рівності сторін перед законом та судом, змагальності сторін та обмежено право ОСОБА_1 на судовий захист. Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та хвалив рішення з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мороза Віктора Павловича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мороза Віктора Павловича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий: Судді: