Справа № 352/2171/19
Провадження № 22-ц/4808/1567/19
Головуючий у 1 інстанції Гургула В.Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Мелінишин Г.П, Томин О.О.

секретаря Петріва Д.Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Тисменицького районного суду від 22 жовтня 2019 року у складі судді Гургули В.Б., у справі за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів: суми боргу, процентів за користування позикою втрат від інфляції, відсотків всього у сумі 972236,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 03 жовтня 2019 року укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 зобов`яався відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_4 згідно розписки від 15 лютого 2019 року про отримання ним у борг коштів у сумі 30500 доларів США.

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_4 зобов`язання за договором позики не виконав, а відповідач, як поручитель, борг не погасив, просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 972236,55 грн. та сплачений судовий збір.

Одночасно з позовною заявою представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, перелік якого визначений в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності, приватної спільно часткової власності відповідачу ОСОБА_3 шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб та проведення будь-яких реєстраційних дій до набрання рішенням законної сили.

Клопотання обґрунтоване тим, що в добровільному порядку борг не повернуто, відповідач не здійснює жодних заходів по добровільному поверненню грошових коштів, а тому невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 22 жовтня 2019 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

На вказану ухвалу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається неповне з`ясування судом обставин справи на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апелянт зазначив, що відповідно до поданих доказів, які свідчать про існування ризиків ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, поновлення прав позивача суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви у забезпеченні позову у вигляді накладення арешту на все майно, перелік якого зазначено в інформаційній довідці № 185324020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб та проведення будь-яких реєстраційних дій до набрання рішення законної сили.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів, підтверджуючих наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 як поручителя за договором позики про стягнення боргу у сумі 972236,55 грн. В цей же день представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, перелік якого визначений в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності, приватної спільно часткової власності відповідачу ОСОБА_3 шляхом заборони відчуження в будь-який спосіб та проведення будь-яких реєстраційних дій до набрання рішенням законної сили.

Вимоги заяви мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову у разі задоволення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо стягнення суми боргу за договором поруки у сумі 972236,55 грн.

Із долученої представником заявника інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - ОСОБА_3 (дата формування 18.10.2019 року) вбачається, що ОСОБА_3 належить 11/1000 майнового комплексу АДРЕСА_1 /1000 на праві спільної часткової власності, 1/5 частка квартири АДРЕСА_2 .

Разом з тим, 30.11.2016 року державним реєстратором внесено на підставі постанови Головного державного виконавця Тисменицького РВДВС ГТУЮ серія та номер: 53012989 від 30.11.2016 року, про арешт майна боржника, запис про обтяження, номер 17727372, предмет обтяження все нерухоме майно ОСОБА_3 .

З огляду на те, що на все нерухоме майно ОСОБА_3 накладено арешт, посилання апелянта про необхідність вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду від 22 жовтня 2019 року без зміни.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 12 грудня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин