Справа № 761/8944/19
Провадження № 2/761/4485/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Малашевського О.В.

позивача : ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні у заочному порядку в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

01.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно з яким просить суд: визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до довідки ЖБК «Проектувальник №5» №16 від 26.03.1996 року, яка зареєстрована в БТІ в м. Києві в реєстрову книгу №51 за реєстровим номером №512/30309 від 26.04.1996 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що у вказаній квартирі, станом на день подачі позову до суду зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , третя особа - її чоловік ОСОБА_3 та відповідач - син позивача та третьої особи ОСОБА_1 .

Разом з тим, з 1998 року відповідач не проживає по місцю своєї реєстрації та його особистих речей у квартирі немає.

При цьому, реєстрація відповідча у вказаній квартирі, перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі здійсненню її права власності відносно належного їй майна.

Ухвалою від 15.03.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням у справі підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 11.05.2019 року було закрите підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Також, вказаною ухвалою було задоволено клопотання позивача про виклик для допиту в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

У судовому засіданні, яке відбулося 08.07.2019 року, було допитано в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які, в свою чергу, показали, що відповідач з 19 років переїхав на постійне місце проживання до Федеративної Республики Німеччини і більше 20 років постійно там проживає, зазначили що близько 20 років відповідач не проживає за місцем його реєстрації.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. При цьому ОСОБА_3 зазначив, що відповідач, його син, з 1998 року не проживає за вказано у позовній заяві адресою.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що реєстраційним посвідченням виданого Київським міським бюро технічної інвентарізації посвідчено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі довідки № 16 від 26.03.1996 року ЖБК «Проектувальник №5», про що записано в реєстрову книгу №51 за реєстровим №512/30309 26.04.1996 року (а.с. 8,11).

Із наданою стороною позивача свідоцтва про народження, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є сином позивача та третьої особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач з 06.08.1992 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта (а.с. 7) та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.20).

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач - ОСОБА_1 не проживає в квартирі АДРЕСА_3 протягом тривалого часу, починаючи з 1998 року.

Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а саме: Актами про непроживання ОСОБА_1 в спірній квартирі з 1998 року, який було складено 21.02.2019 року за підписами сусідів; показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наданими у судовому засіданні, які підтвердили, що відповідач- син позивача та третьої особи дійсно не проживає з батьками по вказаній адресі оскільки ще наприкінці 90-х років виїхав з України і проживає в іншій країні.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У пункті 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, а також те, що судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає за адресою: квартирою АДРЕСА_3 , не утримує дане житло, в даному житлі особистих речей немає, вона там тільки зареєстрована,суд вважає, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 405 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354, 391, 405 п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній, адреса: АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повний текст заочного рішення складено 17.07.2019 року.

Суддя: