ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4941/19 Справа № 201/6798/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа - Орган опіки та піклування Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він розлучений з ОСОБА_2 згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2007 року. У нього з ОСОБА_2 є спільна дитина - ОСОБА_3 , 2002 року народження. Після розлучення дочка продовжила проживати з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 . На початку травня 2013 року позивач дізнався, що квартира АДРЕСА_1 , де проживає його донька, передана в іпотеку, згідно договору № 0/1 від 02.07.2007 року. Вважає, що дії відповідачів з укладення договору іпотеки № 0/1 від 02.07.2007 року є такими, що порушують права його доньки, яка є малолітньою дитиною.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив суд визнати договір Іпотеки № 0/1 від 02 липня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 02 липня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 7019 - недійсним; скасувати заборону на відчуження квартири за номером АДРЕСА_1 накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстровану в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 284; внести до Державного реєстру іпотек відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяження нерухомого майна іпотекою згідно договору іпотеки № 0/1 укладеного 02 липня 2007 року; внести до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про виключення запису з реєстру щодо накладання заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки № 0/1 укладеного 02 липня 2007 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 червня 2013 року вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені.

Не погодившись із таким рішенням, ПАТ "Дельта Банк" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та стягнути понесені судові витрати з позивача на користь ПАТ "Дельта Банк".

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду - скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ "УкрСиббанк", третя особа - Орган опіки та піклування Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним договору, виходячи за наступного.

Судом встановлено, що 01 червня 2002 року у відділі РАГСу виконкому Бабушкінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який 16 липня 2007 року розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

29 жовтня 2002 року від цього шлюбу народилася ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.11.2002 року, реєстраційний запис № 1036.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2007 року, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довідки наданій щодо ОСОБА_3 , з 02.07.2007 року вона проживає за адресою АДРЕСА_1 .

02 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0/1, згідно до якого зазначену квартиру передано в іпотеку Банку в забезпечення усіх грошових зобов`язань, взятих на себе останньою за кредитним договором.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 16622604 від 12.11.2007 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2

Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності - 12.11.2007 року. Таким чином, реєстрація права власності на передану в іпотеку 02.07.2007 року квартиру відбулася лише через більш як чотири місяці - 12.11.2007 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в договорі іпотеки № 0/1 від 02.07.2007 року, що укладений між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», відсутня згода Органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради; положення договору Іпотеки № 0/1 від 02.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 02.07.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 7019, свідчать про розпорядження ОСОБА_2 правами на нерухоме майно до моменту державної реєстрації таких прав, яка була здійснена лише 12.11.2007 року; положення договору Іпотеки № 0/1 від 02.07.2007 року не містять відомостей щодо істотних умов цього договору в частині основних зобов`язань та строків. За таких умов укладення сторонами іпотечного договору суперечить вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"№1952-IV від 01 липня 2004 року, норми якого забороняють укладання правочинів щодо нерухомого майна до здійснення державної реєстрації права власності на таке майно, укладений сторонами іпотечний договір суперечить вимогам ч.2 ст. 18 ЗУ "Про іпотеку", де встановлено, що у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних в п.2 цій статті, істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з наступних підстав.

Частиною 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

У зв`язку з наведеним суди повинні виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Так, 02 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 0/1, згідно до якого зазначену квартиру передано в іпотеку Банку в забезпечення усіх грошових зобов`язань, взятих на себе останньою за кредитним договором.

Колегія суддів звертає увагу на те, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як і її мати ОСОБА_2 , що є Іпотекодавцем, на момент укладання договору іпотеки № 0/1 від 02.07.2007 р., не була зареєстрована в предметі іпотеки за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно договору іпотеки, ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що на момент укладання Договору іпотеки № 0/1 від 02.07.2007 р. малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована разом із своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , а тому вона не мала ні права власності, ні права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ст. 23 ЗУ № 1952-ІV від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в редакції від 29.01.2006 р., діючій на момент укладання Договору іпотеки від 02.07.2007 року, державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі договору застави (іпотеки) нерухомого майна.

Частиною 4 ст. 23 вищезазначеного Закону передбачено, що державна реєстрація обмежень щодо нерухомого майна, право власності на яке не зареєстровано, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності на цей об`єкт нерухомого майна. Власник нерухомого майна зобов`язаний у цьому випадку подати заяву про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до цього Закону.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про неправомірність розпорядження ОСОБА_2 правами на нерухоме майно шляхом укладання Договору іпотеки № 0/1 від 02.07.2007 р. до моменту державної реєстрації таких прав, яка була здійснена лише 12.11.2007 р., є помилковим, так як Законом України № 1952-ІV від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в редакції від 29.01.2006 р. передбачена державна реєстрація прав саме на підставі вже укладеного договору застави (іпотеки) нерухомого майна.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 172 грн. 05 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2013року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа - Орган опіки та піклування Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про визнання недійсним договору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 172 грн. 05 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова