Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 522/23048/16-ц

провадження № 61-24959св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: прокуратура Одеської області, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги заступника прокурора Одеської області та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року в складі судді Загороднюка В. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року в складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сидоренко І. П., Станкевича В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що 11 - 12 вересня 2006 року її незаконно затримали та арештували в приміщенні прокуратури Березівського району Одеської області співробітники вказаної прокуратури. Щодо неї скоєні злочини передбачені статтями 126, 127, 192, 364, 365, 371, 375, 383, 384, 396 КК України. За її заявами від 29 березня та 12 вересня 2006 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) про скоєні кримінальні правопорушення за № 0225.

Досудове слідство з 2006 року фактично не проводилося, факти, викладені в її заявах та надані нею докази не перевірялися, неодноразово приймалися постанови про відмову в порушенні кримінальної справи в порядку КПК України в редакції 1960 року, про закриття кримінального провадження в порядку КПК в редакції 2012 року, які скасовувалися прокурором Одеської області, Приморським, Малиновським та Суворовським районними судами м. Одеси.

Вона неодноразово зверталася до прокурора Одеської області з заявами про визнання її потерпілою по кримінальному провадженню, проте її заяви не розглядалися та рішення не приймалися.

24 грудня 2014 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси задоволена її скарга на неправомірну бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області щодо не розгляду її заяви, встановлені факти неправомірної бездіяльності слідчого, зобов`язано слідчого розглянути її клопотання про визнання її потерпілою по кримінальному провадженню № 00225 та надати їй копію вказаної постанови.

У зв`язку зі зверненням зі скаргою та участю в її розгляді вона понесла транспортні витрати, пов`язані з явкою до суду в розмірі 62,28 грн, які просить стягнути з прокуратури Одеської області.

Для захисту своїх порушених прав, оскарження бездіяльності слідчого вона вимушена була витрачати свій особистий час, час призначений для відпочинку, роботи, доньки по шість годин в дні судових засідань, знаходитися в громадському транспорті, що виснажувало її організм, вимагало від неї додаткових зусиль та витрат для відновлення сил, що грубо порушило життєво важливі зв`язки та звичний ритм життя, внаслідок чого їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 50 000,00 грн.

Враховуючи наведене, просила стягнути з прокуратури Одеської області матеріальні витрати в розмірі 62,28 грн, відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн, а також стягнути витрати, пов`язані з прибуттям у судові засідання на розгляд зазначеної справи в розмірі 254,84 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з рахунків прокуратури Одеської області моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

Стягнуто з прокуратури Одеської області на користь держави шляхом безспірного списання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з рахунків прокуратури Одеської області судовий збір в розмірі 551,20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачці повинна бути відшкодована нанесена їй моральна шкода, яка полягає в тому, що для захисту своїх порушених прав, оскарження бездіяльності слідчого, вона вимушена була витрачати свій особистий час, вимагало від неї додаткових зусиль та витрат для відновлення сил, що грубо порушило життєво-важливі зв`язки та звичний ритм життя. Розмір моральної шкоди, з урахуванням конкретних обставин справи, судом встановлено у розмірі 1 000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні майнової шкоди в розмірі 62,28 грн, суд виходив із того, що вказана вимога є необґрунтованою, оскільки не є шкодою в розумінні статті 22 ЦК України, а є іншими витратами, які були сплачені під час розгляду скарги в порядку кримінального провадження, і згідно з вимогами ЦПК України не відшкодовуються.

Крім того, вимога ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь понесених судових витрат, пов`язаних із прибуттям до суду під час розгляду вказаної справи в розмірі 254,84 грн, є безпідставною, оскільки відповідно до частини 1 статті 85 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, несуть сторони.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що доводи апеляційної скарги не спростували правильність висновків суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У червні 2017 року заступник прокурора Одеської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні у зв`язку з відсутністю складу цивільного правопорушення та недоведеністю позивачем наявності шкоди та причинного зв`язку між діями та шкодою, а тому суди безпідставно задовольнити позовні вимоги про відшкодування на користь позивача моральної шкоди.

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 62,28 грн та судових витрат - 334,84 грн, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що вона повністю довела завдання їй внаслідок бездіяльності органів прокуратури моральної шкоди, а також понесення нею інших витрат, зазначених в позовній заяві, в задоволенні яких суди безпідставно відмовили.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, за касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція та висновки Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга заступника прокурора Одеської областіпідлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення

Судом установлено, що за заявами ОСОБА_1 від 29 березня та 12 вересня 2006 року внесені в ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення за № 0225, проводиться досудове слідство у слідчому управлінні прокуратури Одеської області.

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2013 року у справі № 521/2782/13-к скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого прокурора відділу нагляду з розслідування кримінальних справ слідчими органів прокуратури слідчого управління прокуратури Одеської області Грозова В.М. від 02 червня 2011 року, про відмову в порушенні кримінальної справи щодо працівників Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за статтями 364, 365 КК України, працівників Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та прокурора Березівського району Доброжана А. І. за статтями 364, 367, 396 КК України задоволено частково.

Постанову старшого прокурора відділу нагляду з розслідування кримінальних справ слідчими органів прокуратури слідчого управління прокуратури Одеської області Грозова В. М. від 02 червня 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи скасовано, а матеріали повернуто прокурору Одеської області для прийняття рішення згідно з КПК України.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2014 року у справі № 523/8404/14-к скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області Демиденка А. М. від 20 березня 2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000225 від 05 червня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 364 КК України, а також на неправомірні дії або бездіяльність органів досудового розслідування, задоволено частково.

Постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області Демиденка А. М. від 20 березня 2014 року про закриття кримінального провадження скасовано. В задоволенні вимог щодо направлення кримінального провадження № 0000225 до прокуратури Одеської області відмовлено.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали суду, під час розгляду скарги було встановлено, що досудове розслідування проведено без дотримання вимог діючого законодавства, проведено неповно, не об`єктивно, одностороннє, без дослідження та встановлення всіх обставин, визначених статтею 91 КПК України, необхідних для прийняття законного процесуального рішення.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2014 року у справі № 522/24455/14-к скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_10 на дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області щодо не розгляду їх заяв задоволено.

Зобов`язано слідчого прокуратури Одеської області Демиденка розглянути клопотання заявників про визнання їх потерпілими по кримінальному провадженню № 0000225 та надати заявникам копію відповідної постанови про визнання їх потерпілими чи відмову.

Ухвалою слідчого судді місцевого Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року у справі № 522/25839/15-к скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області від 31 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000225 та на неправомірну бездіяльність слідчого, процесуального прокурора задоволено частково.

Постанову слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області від 31 серпня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000225 скасовано, вказане кримінальне провадження направлено до прокуратури Одеської області для організації досудового розслідування.

У задоволенні вимог щодо зобов`язання слідчого, процесуального прокурора Одеської області внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення відносно прокуратури Березовського району Одеської області, прокуратури Одеської області за статтями 127, 192, 367, 371, 396 КК України, судді Березовського районного суду Одеської області за статтями 127, 192, 371, 375 КК України, відмовлено.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо ОСОБА_1 вчинено не було, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню у даній справі.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Відповідно до вимог діючого законодавства шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Вказаною статтею визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

При цьому, як вбачається з тексту статті 1174 ЦК України, для відшкодування особі шкоди за її положеннями, обов`язковою умовою є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень.

Разом з тим, скасування слідчим суддею рішення слідчого про закриття кримінального провадження не є свідченням незаконності дій слідчого, та підставою для відшкодування моральної шкоди.

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Питання про відшкодування транспортних витрат пов`язаних з явкою до суду для подання скарги та явкою в судові засідання за її скаргою на бездіяльність слідчого не є майновою шкодою відповідно до статті 1166 ЦК України, а вказані витрати підлягають вирішенню під час розгляду та ухвалення судового рішення саме в кримінальній справі, оскільки ці витрати понесені позивачем під час розгляду кримінальної справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи оскаржувані рішення в частині задоволення позовних вимог, суди неправильно застосували до виниклих правовідносин норми матеріального права та дійшли помилкових висновків про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, не звернули уваги на те, що незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були нею оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог, оскільки вони ухвалені при неправильному застосуванні норм матеріального права, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки судом не встановлено дій з боку прокуратури Одеської області при розслідуванні кримінального провадження, які давали б підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування їй моральної шкоди.

При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, суди правильно виходили із того, що понесені позивачем витрати при розгляді справи в порядку кримінально-процесуального судочинства відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України не є матеріальними збитками (майновою шкодою), що підлягають відшкодуванню в порядку цивільного судочинства на підставі частини 1 статті 1166, частини 6 статті 1176 ЦК України, а понесені позивачем витрати, пов`язані з прибуттям до суду під час розгляду вказаної справи в розмірі 254,84 гривень не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати несуть сторони та їх представники.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська