Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 646/5979/17

провадження № 61-38315св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року у складі судді Сороки О. П. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Колтунової А. І., Пилипчук Н. П.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що помер батько позивача - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина.

Його батько та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.

Позивач є громадянином Республіки Казахстан, де постійно проживає. До смерті батька у них були гарні стосунки. Він спілкувався з батьком через мережу Інтернет та надавав йому матеріальну допомогу.

У березні 2017 року, протягом тривалого часу, він та його дружина не могли зв`язатися з батьком у мережі SKYPE, тому попросили своїх знайомих його відвідати. Коли знайомі прийшли до квартири батька, то виявили його у безпорадному стані, він не реагував на них, не міг самостійно забезпечити своє існування, втратив вагу, був критично виснажений, мав численні рани та пошкодження, зокрема, на тильній частині голови, не міг рухатися та знаходився майже у непритомному стані, у зв`язку з чим вони викликали швидку медичну допомогу. Відповідач не пояснила, чому вона не викликала швидку медичну допомогу своєму чоловіку. У лікарні його батько помер.

Просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року, в позові відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи похилий вік ОСОБА_3 , наявність у нього низки захворювань він потребував сторонню допомогу, проте позивачем не надано належних та допустимих доказів умисного ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції, зазначив, що одноразовий факт не виклику швидкої медичної допомоги відповідачем не може свідчити про її ухилення від надання допомоги ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, просить скасувати вказані судові рішення та задовольнити позов.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

09 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судові рішення є незаконними та необгрунтованими, суди неповно з`ясували обставини справи та неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України ОСОБА_2 підлягає усуненню від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , оскільки умисно не надавала йому допомогу, не викликала до нього швидку медичну допомогу та лікарів, очікуючи його смерті.

Під час судового розгляду відповідач визнала той факт, що вона умисно з 23 березня 2017 року не викликала швидку медичну допомогу померлому для його госпіталізації. Виклик швидкої медичної допомоги здійснено лише 26 березня 2017 року подругами дружини позивача, що було також визнано відповідачем та її представником під час судового розгляду.

ОСОБА_2 не було надано жодного доказу, що вона намагалася допомогти ОСОБА_3 з того часу, коли він захворів. Посилання суду на те, що ОСОБА_2 ніби - то купляла ОСОБА_3 ліки та надала згоду на проведення діагностики не спростовує того факту, що відповідач не допомагала померлому під час його перебування у безпорадному стані.

Згідно з висновком експертизи ОСОБА_3 захворів раніше, ніж 23 березня 2017 року, а саме за два-три тижні до смерті батька, яка трапилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Потребу спадкодавця у постійній сторонній допомозі та догляді, яку він міг отримати лише від відповідача, з якою спільно проживав, встановлено медичними документами.

Той факт, що відповідач також є особою похилого віку та страждає на низку захворювань, не перешкоджає наданню допомоги спадкодавцеві, яка могла полягати у виклику швидкої медичної допомоги або зверненні до позивача чи знайомих про допомогу. Відповідач мала фізичну можливість, але не бажала піклуватися про спадкодавця і умисно ухилялася від виконання свого обов`язку.

Під час розгляду справим представником позивача неодноразово, зокрема, і в апеляційному суді, заявлялися клопотання про допит свідків, але такі клопотання відхилялися судом.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

03 лютого 2012 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 , виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 8 квітня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у зв`язку з чим Дванадцятою харківською державною нотаріальною конторою 12 квітня 2017 року заведено спадкову справу № 297/2017.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 № 660-С/17, абсцес субдурального характеру призвів до запалення стінок судин нижніх кінцівок з наступним їх тромбозом, що і стало безпосередньою причиною смерті ОСОБА_3 . Крім того, мали місце переломи 10 ребер, які були наслідком ударів твердого предмета, що були спричинені у строк від двох до трьох тижнів до моменту смерті та садна на верхній губі та на колінах, які є наслідком впливу тупих твердих предметів у строк від трьох до п`яти днів до моменту смерті.

За фактом ненадання ОСОБА_3 допомоги його дружиною ОСОБА_2 Немишлянським відділом поліції Головного управління поліції в Харківській області внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 135 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000713. Відомостей про результати проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні матеріали справи не містять.

Відповідно до виписки з медичної карти № 4043 стаціонарного хворого кардіологічного відділення, у період з 9 березня 2017 року до 14 березня 2017 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «ХМКБЛ № 17».

26 березня 2017 року ОСОБА_3 доставлений до КЗОЗ «ХМКЛ № 7», що підтверджується копією медичної карти стаціонарного хворого, де перебував до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачем надано оригінали квитанцій з аптеки, з яких вбачається, що вона купувала ліки для її чоловіка під час його перебування у лікарні з 26 березня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 березня 2017 року ОСОБА_2 надала згоду на проведення діагностики, лікування, операцій і знеболювання її чоловіку ОСОБА_3 .

Представник відповідача не заперечувала, що 26 березня 2017 року швидку медичну допомогу викликали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_2 не зверталась до швидкої медичної допомоги, що зумовлено не бажанням ОСОБА_3 їхати до лікарні після того, як у ніч з 24 на 25 березня 2017 року він упав.

23 березня 2017 року ОСОБА_3 захворів, а 25 березня 2017 року перестав самостійно рухатися після падіння. 26 березня 2017 року він був доставлений до лікарні.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Верховний Суд зазначає, що у справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суду необхідно встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо надання спадкодавцю допомоги.

Встановивши обставини справи та оцінивши докази у справі, суди дійшли висновку, що відповідач умисно не ухилялася від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, , встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, які викладено в апеляційній скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, відхиливши клопотання позивача про допит свідків, з огляду на таке.

Відповідно до журналу судового засідання Червонозаводського суду м. Харкова від 06 жовтня 2017 року, суд задовольнив клопотання позивача про допит свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а. с. 98, 99-100).

Згідно з журналом судового засідання Червонозаводського суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року свідки на вказане судове засідання не з`явились (а. с. 121-122).

У заяві представника позивача ОСОБА_10 до Червонозаводського суду м. Харкова вказано, що свідки зі сторони позивача не зможуть прибути на судове засідання 23 січня 2018 року. ОСОБА_10 просив суд відкласти судове засідання на іншу дату (а. с. 172).

23 січня 2018 року ОСОБА_10 не з`явився на судове засідання. Суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності представника позивача та позивача. У цьому судовому засіданні суд ухвалив рішення (а. с.177-178).

16 березня 2018 року ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою подав до Апеляційного суду Харківської області клопотання про виклик свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 23 квітня 2018 року Апеляційний суд Харківської області встановив учасникам справи строк для подачі своїх заперечень щодо клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків - 5 днів з моменту отримання копії ухвали (а. с. 220).

Відповідач одержала копію ухвали 28 квітня 2018 року і 07 травня 2018 року подала заперечення на клопотання позивача про допит свідків.

Ухвалою від 07 травня 2018 року Апеляційний суд Харківської області відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, вказавши, що воно є передчасним та роз`яснив ОСОБА_1 право подати таке клопотання у судовому засіданні (а. с. 226).

Відповідно до протоколу судового засідання Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про допит свідків.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 76 ЦПК України показаннями свідків встановлюються дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач не надав докази неможливості допиту свідків у суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У касаційній скарзі позивач обмежився посиланням, що під час розгляду справи представником позивача неодноразово, зокрема, і в апеляційному суді, заявлялися клопотання про допит свідків, але такі клопотання відхилялися судом. Проте позивач не виклав будь-які аргументи та доводи, що відхилення вказаного клопотання судом вплинуло на встановлення обставин справи, які мають значення для справи, або такі не встановлено, враховуючи, що свідки не були допитані судом.

Отже, Верховним Судом не встановлено, що судами першої чи апеляційної інстанцій було обмежено право позивача надати докази у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанції, зводяться до незгоди із судовими рішеннями та переоцінки доказів у справі, а встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, Верховний Суд, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко