Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2/522/22682/15-ц

провадження № 61-13484св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: прокуратура Одеської області, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року в складі судді Погрібного С. О., рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року в складі колегії суддів: Калараша А. А., Гірняк Л. А., Заїкіна А. П., та додаткове рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Калараша А. А., Процик М. В., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 21 червня 2010 року вона була незаконно затримана працівниками міліції Березівського МРВ УМВС України на три доби. 01 грудня 2014 року вона звернулася до прокуратури Одеської області з заявою про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) відомостей щодо вчинення щодо неї кримінального правопорушення працівниками УВБ ДМБ ГУ МВС України в Одеській області, проте працівники прокуратури Одеської області допустили бездіяльність, всупереч вимогам КПК України не внесли до ЄРДР відомості про вчинення кримінального порушення.

У зв`язку з наведеним вона звернулася до суду зі скаргою на таку бездіяльність, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06 січня 2015 року її заяву задоволено.

Внаслідок бездіяльності працівників прокуратури Одеської області порушений звичайний спосіб її життя, вона змушена була звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, на що витрачати свій час та грошові кошти, понесла моральні страждання та матеріальні витрати, що полягають у понесених нею транспортних витратах, пов`язаних з її явкою до суду.

Враховуючи наведене, позивачка просила стягнути з прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на транспорт у розмірі 91,14 грн та відшкодувати завдану їй моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду Одеської області від 13 квітня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з прокуратури Одеської області за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті вчинення неправомірних дій, суму в розмірі 1 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок бездіяльності працівників прокуратури Одеської області позивачу спричинена моральна шкода та ОСОБА_1 понесла судові витрати у розмірі 126,86 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в розмірі 91,14 грн, суд посилався на те, що понесені позивачем витрати в порядку кримінального процесуального судочинства відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України не є матеріальними збитками у розумінні статті 1166 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до положень статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.

Матеріали справи не містять, а позивачкою не надано доказів завдання їй моральної шкоди, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог. Оскільки підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди матеріали справи не містять, тому й позовні вимоги про стягнення з прокуратури Одеської області майнової шкоди є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року стягнуто зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь прокуратури Одеської області судовий збір в розмірі 1515,80 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2016 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року, вякій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, рішення та додаткове рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, та задовольнити інші заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що висновки судів немотивовані та не відповідають нормам права, оскільки нею належним чином доведено завдання їй внаслідок незаконних дій прокуратури Одеської області майнової та моральної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між виною відповідача та спричиненою їй шкодою.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

07 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2019 року справу призначено до розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція та висновки Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення та додаткове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 01 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до прокуратури Одеської області з заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинених щодо неї кримінального правопорушення працівниками УВБ ДМБ ГУМВС України в Одеській області.

Відомості про вчинені кримінальні правопорушення, викладені у вказаній заяві ОСОБА_1 від 01 грудня 2014 року, посадовими особами прокуратури Одеської області у встановлені чинним кримінальним процесуальним законодавством України строки не були внесені до ЄРДР, в результаті чого 09 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність прокурора, слідчого прокуратури Одеської області, яке полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання її заяви.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Каплі О. І. від 06 січня 2015 року у справі № 522/24839/14-к (провадження № 1-кс-522/18074/14) заяву ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано уповноважених на те посадових осіб Одеської області внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_1 за вихідним № 8196 від 01 грудня 2014 року, та розпочати розслідування.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо ОСОБА_1 вчинено не було, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню у даній справі.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Відповідно до вимог діючого законодавства шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Вказаною статтею визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

При цьому, як вбачається з тексту статті 1174 ЦК України, для відшкодування особі шкоди за її положеннями, обов`язковою умовою є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень.

Крім того, факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильних висновків про недоведеність заявлених позовних вимог, оскільки факт неприйняття прокуратурою Одеської області процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування у контексті застосування положень статті 1174 ЦК України.

Ухвалюючи додаткове рішення, апеляційний суд на підставі частини першої статті 220 ЦПК України, дійшов правильного висновку про стягнення на користь прокуратури Одеської області зі спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір, сплачений прокуратурою при подачі апеляційної скарги до суду, оскільки рішенням апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу прокуратури Одеської області та скасовано рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судове рішення та додаткове рішення апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року та додаткове рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська