КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№357/3735/19 Головуючий у І інстанції - Ярмола О.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання свого малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_2 з іноземцем майже два роки проживає в Австрії, а тому не може належно піклуватися про сина, виїжджаючи за кордон, відповідач залишає дітей на свою матір. Позивач стабільно спілкується з сином, переймається його життям, навчанням, турбується про його стан здоров`я, забирає до себе сина на вихідні, св`ята, між батьком та сином склалися довірливі й теплі стосунки, а тому позивач просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити .

В апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що визначення місця проживання дитини разом з батьком змінить звичайний спосіб та умови життя дитини і це буде не в інтересах дитини не відповідають дійсності. Посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам про перетин відповідачкою державного кордону України та не враховано, що протягом усього часу, який відповідач проживала окремо від сина за кордоном нею не вчинялись дії щодо здійснення своєї батьківської відповідальності. Вказує, що син проживав зі своєю бабусею ОСОБА_4 та дочкою відповідача від першого шлюбу ОСОБА_5 . Зазначає, що наслідки тривалої відсутності матері негативно вплинули на психічний стан малолітньої дитини, яка потребує знаходження у звичному для себе оточені рідних, яким вона довіряє та до яких відчуває особливу прив`язаність. Вказує, що має стабільне матеріальне становище і матеріально утримує свого сина.

Окрім того зазначає, що за час тривалої відсутності відповідачки він проявляв більшу увагу до дитини і турботу про неї і визначення місця проживання дитини разом з батьком не змінить звичний спосіб та умови життя сина і це буде саме в інтересах дитини.

Вказує, що проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_6 в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі зроблений сучасний ремонт та вона відповідає всім потребам дитини. Окрім того апелянтові на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що має стабільне матеріальне становище і матеріально утримує свого сина. Після розлучення регулярно здійснює грошові перекази ОСОБА_7 для утримання сина, що підтверджується фіскальними чеками. З 01 квітня 2010 року працює на посаді регіонального менеджера ТОВ «Біотехімпульс», за місцем роботи характеризується позитивно, про що свідчить копія характеристики за підписом директора ТОВ «Біотехімпульс».

Зазначає, що допомагає і матеріально утримує і доньку відповідачки від першого шлюбу, що було визнано відповідачкою у судовому засіданні від 03 липня 2019 року. Відповідачка змінила прізвище своєї доньки на прізвище апелянта.

На апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_2 , в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що твердження позивача про те , що вона на тривалий час залишала дитину без материнського піклування перебуваючи за кордоном не знаходять свого відображення ні документально ні фактично. Посилається на те, що нетривалість перебування за кордоном підтверджується інформацією з листа Головного центру обробки спеціальної інформації №16987/19 Вих. від 13.06.2019 року витребуваного ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 12.06.2019 року.

Зазначає, що відповідач проживає разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 в однокімнатній квартирі площею 31 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 власником, якої він не являється.

Вказує, що відповідно до ст. 47 Житлового кодексу встановлено норму житлової площі в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу, а тому про покращення умов життя дитини не може бути і мови.

Також посилається на те, що на даний час дитина проживає разом з рідними людьми за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 квартира є її особистою власністю та має загальну площу 69,6 кв.м. та є комфортною та відповідає всім нормам.

Зазначає, що однією з обґрунтованих причин, щодо проживання сина з відповідачем, а не з батьком, є той факт, що на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2008 року ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_8 .

Також посилається на Висновок викладений в рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10.06.2019 року де вказано, що підстави для зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , який проживає з мамою-відсутні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.2011 року по квітень 2015 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2015 року, яке набрало законної сили 15.05.2015 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідач та малолітній ОСОБА_9 зареєстровані і проживають в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_4 . А також в даній квартирі зареєстрована і проживає старша донька позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.100).

Встановлено, що місце проживання позивача зареєстроване в АДРЕСА_2 , а фактично позивач проживає в однокімнатній квартирі, яка належить ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 98).

Позивач проживає разом з ОСОБА_6 якає є його дружиною, з якою він проживає без реєстрації шлюбу.

Позивач працює в ТОВ «Біотехімпульс» з 01.04.2010 року на посаді регіонального менеджера (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з громадянином Австрії ОСОБА_12 14.02.2019 року (а.с.69) та з січня 2019 року працює в ТОВ «Автотріплекс» на посаді бухгалтера (а.с.71).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 11.06.2008 року ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав відносно доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.70).

ОСОБА_3 є вихованцем 1-а класу Білоцерківської ЗОШ №22 (а.с.14). ОСОБА_9 відвідує секцію рукопашного бою фрі-файту Білоцерківської федерації рукопашного бою (а.с.15).

Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради 10.06.2019 року було прийнято рішення «Про надання суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини». Зазначене рішення констатує, що підстави для зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з мамою, відсутні (а.с.102-104).

Задовольняючи позов суд виходив з того, що ОСОБА_9 проживав разом з обома батьками, а з чотирьохрічного віку дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 . Встановленим є те, що сторони не можуть порозумітися та добровільно визначити місце проживання їх дитини та існує щодо цього спір.

При визначенні місця проживання дитини, суд першої інстанції врахував, що мати дитини працевлаштована, має власне житло де існує окрема кімната для малолітнього ОСОБА_3, відповідачем створені належні умови для проживання і виховання її обох дітей. Мати не байдужа до майбутнього свого сина, опікується його здоров`ям, дбайливо і з любов`ю ставиться до сина, не втрачала контакт з дитиною, має можливість утримувати та виховувати дитину.

Батько дитини, також, має добрі стосунки з сином, переймається його вихованням та навчанням, дозвіллям, здоров`ям. Однак, визначення місця проживання дитини разом з батьком змінить звичайний спосіб та умови життя дитини і це буде не в інтересах дитини. Зазначене підтверджено Висновком викладеним в рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10.06.2019 року де вказано, що підстави для зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з мамою,- відсутні. Крім того, суд враховував, що батько дитини проживає в помешканні, власником якого він не є. Дана квартира має одну кімнату і там мешкає позивач разом з ОСОБА_6 , школа в якій навчається малолітній ОСОБА_3 знаходиться в іншому районі міста.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з нормами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Так, у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

За ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Як роз`яснено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік дитини, її фізичний та психологічний стан, необхідно залишити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . разом з матір`ю, а тому позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи і на нормах чинного законодавства.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачкою не вчинялись дії щодо здійснення своїх батьківських обов`язків та те, що її відсутність негативно вплинула на психічний стан дитини спростовується матеріалами справами та наданими в суді першої інстанції поясненнями відповідачки. А також інформацією наданою про перетин відповідачкою державного кордонувідображені у Листі Головного центру обробки спеціальної інформації № 16987/19-Вих. від 13.06.2019 року, витребувані ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 12.06.2019 року, які доводять недовготривалість і не системність таких відряджень за кордон, що спростовую доводи апеляційної скарги в цій частині.

Мати не зловживає спиртними напоями, не палить, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. На обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Також наявний висновок Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10.06.2019 року «Про надання суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини», яке констатує, що підстави для зміни місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з мамою, відсутні.

Враховуючи Постанову від 14 грудня 2016 року № 6-2445цс16 Верховного Суду Україні, якою був сформований правовий висновок, який зводиться до того, що суди можуть ухвалювати рішення про визначення місця проживання дитини разом з батьком тільки у разі наявності виняткових обставин, передбачених ст.. 161 СК України та принципу Декларациї прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю.

Та те, що жодних виняткових обставин, які б були підставою для розлучення сина з матір`ю відсутні, обставини про те, що визначення місця проживання дитини з батьком не створить для останньої кращі, ніж усталені умови життя малолітньої, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Оскільки позивачем не доведено виняткових обставин, передбачених ст. 161 СК України та принципу Декларації прав дитини, яки б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю, позов є безпідставний.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко