ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/751/19Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання угод недійсними і зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 11.08.2018 після 14 год. шахраї під приводом виграшу автомобіля VW Polo, без її відома, використовуючи її банківській рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», провели ряд незаконних операцій по заявкам кредитування з ліміту миттєвої розстрочки під 2,9%, стартова сума 19240 грн., фінішна їй не відома, а саме: угоди № 3323 оформлення миттєвої розстрочки на 8320 грн.; угоди № 3045 оформлення миттєвої розстрочки на 8320 грн.; угоди № 3642 оформлення миттєвої розстрочки на 2600 грн.

Позивач зазначає, що Банк зафіксував вказаний злочин та 11.08.2018 надіслав їй повідомлення на електронну поштову скриньку та СМС-повідомлення про те, що на її банківську карту встановлено обмеження у зв`язку зі спробами неправомірного зняття коштів третіми особами, тобто шахрайські вчинки.

Того ж дня за номером телефону 3700 АТ КБ «ПриватБанк» оформив заяву позивача №19899570 про те, що вона не підтверджує кредитні угоди №3323, №3045, №3642 і про те, що лімітом миттєвої розстрочки вона ніколи не користувалась.

ОСОБА_1 вказує, що за правилам АТ КБ «ПриватБанку», якщо клієнт (споживач) не підтверджує банківські операції, то такі Угоди підлягають скасуванню, тобто є актом розірвання угод. В даному випадку Банк запросив документи поліцейського розслідування для скасування шахрайських угод, які були відправлені у м. Дніпро АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчать: Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.08.2018р. №0005838 за ч.1 ст. 190 КК України (шахрайство), постанова Черкаського відділ поліції ГУ НП про визнання потерпілою з 17.08.2018; ухвала суду за клопотанням слідчого Дьяконова І.О.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» отримав усі документи та замість обіцяної допомоги, порушив Закон України "Про захист прав споживачів" в частині надання фінансових послуг.

Позивачка вважає обмеженими та порушеними свої права: мати можливість вільного вибору, прийняття самостійних рішень на свій розсуд розпоряджатися своїм майном і коштами, можливості ознайомитися з умовами угод, здобуття знань та необхідної інформації.

Зазначає, що відповідач АТ КБ «ПриватБанк» всупереч своїм повідомленням про те, що три угоди, оформлені на позивача - це наслідок списання коштів третіми особами з її платіжних карток, не надав позивачці документів засвідчення факту здійснення угод, інформації та відповіді на її запит по ліміту Миттєва розстрочка, в якому році їй його надали, та на яких підставах збільшили ліміти до 25000 грн., коли вона, як споживач, його не запитувала.

Стверджує, що відповідач на свій власний розсуд, в односторонньому порядку, замість своєчасного блокування шахрайських дій та належного виконання Банком операцій за рахунком клієнта, здійснює нарахування відсотків та штрафних санкцій на кошти в сумі 19240 грн., які позивач у Банку не запитувала та не отримувала.

Також позивачка вважає, що нарахування відсотків та штрафних санкцій з кредитного ліміту 14000 грн., наданого АТ КБ «ПриватБанком» за угодою №SAMDN 1249 від 14.12.2011, є істотними наслідками навмисного обману керівником відділення АТ КБ «ПриватБанк», що по вул. Гагаріна, 47, ОСОБА_2 , який перевипустив 14.08.2018 р. нову кредитну карту № НОМЕР_2 замість заблокованої навмисно необнуленими кредитними лімітами для шахрайських вчинків.

Враховуючи наведене, з посиланням на положення статей 230, 234, 236, 215 ЦК України, статей 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ОСОБА_1 просила: визнати угоди, оформлені від імені ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» відносно миттєвої розстрочки недійсними, а саме, - угоду №3323 від 11.08.2018р., угоду №3045 від 11.08.2018р., угоду №3642 від 11.08.2018 р.; зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» списати всі нараховані відсотки і штрафні санкції та припинити нарахування відсотків та штрафних санкцій за вказаними угодами.

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі судді Позарецької С.М. 09 жовтня 2019 року прийняв рішення, яким відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення обґрунтоване тим, що за результатами розгляду даної цивільної справи, судом не встановлено будь-яких обставин та підстав для визнання угод недійсними та для застосування наслідків недійсності правочинів. Позивачем не надано угоди, які вона просить суд визнати недійсними.

З урахуванням того, що в судовому засіданні не встановлено неправомірності видачі банком грошових коштів ОСОБА_1 та того, що вона сама їх отримала і перерахувала на інші рахунки, суд вважає, що відсутні підстави зобов`язувати відповідача списати та припинити нарахування відсотків та штрафних санкцій.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.10.2019 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що згідно наданих банком довідок заборгованість за кредитною карткою № НОМЕР_1 відсутня, кредити за цією карткою не оформлялись та оплата частинами не проводилась.

Зазначає, що списання коштів почалось після блокування кредитної картки з 01.09.2018 року в сумі 2580,53 грн., а вимогу на суму 19240 грн. працівники АТ КБ «ПриватБанк» підтасували датою раніше, ніж було в дійсності, що на думку апелянта, є доказом шахрайських дій працівників АТ КБ «ПриватБанк», який повинен нести відповідальність за дії своїх фахівців.

Також вказує, що не отримувала примірник договору про надання банківських послуг у 2002 році, коли звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» для видачі пенсійної картки.

Звертає увагу, що з довідок, наданих банком про видані їй банківські картки, не вказано дату випуску картки № НОМЕР_2 , з якої було знято спірні суми.

Враховуючи що ОСОБА_1 не укладала договору на три кредити, не подавала заяву на отримання кредиту, не була ознайомлена з умовами угод «Миттєвого кредитування» та не давала розпорядження на списання коштів, вона вважає, що відсутні підстави для стягнення з неї коштів.

Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» не скористалось.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2011 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Зазначено, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка «Універсальна», яку й отримала, про що свідчить її підпис та не заперечується позивачкою (а.с.138-139). Крім того, зазначено, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг.

Згідно з матеріалами справи, позивачці були видані кредитні картки: № НОМЕР_3 зі строком дії до 11.2016; № НОМЕР_1 зі строком дії до 07.2019; № НОМЕР_2 зі строком дії до 10.2021 (а.с. 141).

Встановлений банком кредитний ліміт за період з 14.12.2011 по 18.01.2018 було збільшено з 500 грн до 14 000 грн (а.с. 140).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 13.08.2018 року ОСОБА_1 станом на 13.08.2018 має заборгованість перед банком за договорами: №угоди/рахунку НОМЕР_1 - угода 3323 - заявка із АТМ: САСS5935 - 8230грн; №угоди/рахунку НОМЕР_1 - угода 3045 - заявка із АТМ: САСS5935 - 8230грн; №угоди/рахунку НОМЕР_1 - угода 3642 - заявка із АТМ: САСS5935 - 2600грн (а.с. 15).

16.08.2018 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України за зверненням ОСОБА_1 про те, що 11.08.2018 невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 19240грн. під приводом виграшу автомобіля (ЄО-45526 від 16.08.2018), досудове розслідування за яким проводиться Черкаським відділом поліції ГУ НП в Черкаській області (а.с. 8).

Згідно з листом АТ КБ «ПриватБанк» № 181219PBNKІ59 від 05.02.2019 на виконання ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.11.2018 у кримінальному провадженні № 0005838, транзакції по рахунку банківської картки № НОМЕР_1 у період з 10.08.2018 по 14.08.2018 відсутні, віртуальні картки за вказаною карткою не випускались, кредити не отримувались (а.с. 131).

Також у вказаному листі зазначено, що на телефон позивачки 11.08.2018 були направлені смс-повідомлення про те, що вона забула картку в банкоматі, картка вилучена банкоматом та заблокована у зв`язку зі спробою списання коштів третіми особами.

Крім того, Банком повідомлено, що угоди щодо миттєвої розстрочки № 3323, № 3045 , № 3642 були оформлені через банкомат АТ КБ «ПриватБанк» CACS5936, який розташовано за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, 55/1, ТЦ «Бізнес Гранд». Вхід до банківської системи через банкомат за період з 10.08.2018 по 14.08.2018 здійснювався за допомогою картки НОМЕР_2 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними угод № 3323, № 3045, № 3642 обґрунтовані положеннями статей 230, 234 ЦК України.

Судом першої інстанції вірно застосовано положення цивільного законодавства щодо визнання правочинів недійсними з підстав, визначених статтями 230, 234 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Суб`єктом введення в оману може бути як сторона правочину, так і третя особа, яка діяла з відома або на прохання сторони правочину. Якщо ж обман здійснений третьою особою за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним немає.

Позивачкою не надано доказів того, що оскаржувані нею угоди були укладені внаслідок обману зі сторони відповідача АТ КБ «ПриватБанк».

Так, згідно з витягом з ЄРДР та іншими матеріалами справи грошовими коштами в сумі 19240 грн. 11.08.2018 заволоділа невстановлена особа під приводом виграшу автомобіля.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачка пояснювала, що вона сама зняла кошти зі своєї кредитної картки та переказала їх на рахунок особи, з якою спілкувалась телефоном. Після вказаних дій позивачка звернулась до відповідача для блокування її карткових рахунків у АТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації), або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Позивач, який звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним.

Враховуючи наведене, ознаки фіктивності правочину в оспорюваних угодах відсутні та позивачкою не доведені.

Судом першої інстанції також вірно вказано, що позивачкою не надано і самі угоди, які вона просить визнати недійсними, та не було заявлено клопотання про витребування вказаних доказів від відповідача.

Крім того, судом вірно визначено, що вчинення відповідачем дій, викладених у статтях 1073, 1092 ЦК України, щодо безпідставного списання коштів банком з рахунка клієнта, порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, а також помилкового переказу грошових коштів, позивачкою не доведено.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається у позовній заяві та апеляційній скарзі як на підстави для визнання угод № 3323, № 3045 , № 3642 недійсними.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання угод недійсними і зобов`язання вчинити певні дії - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання угод недійсними і зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 11 грудня 2019 року