Справа № 344/8618/17
Провадження № 22-ц/4808/1485/19
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю ОСОБА_1 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Антоняка Т.М. 03 жовтня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

03.07.2017 року Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 28 946, 91 грн. сплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.11.2015 року по вул. Стрийській, 199 у м. Львові з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було заподіяно механічні пошкодження транспортному засобу марки «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Пошкоджений транспортний засіб марки «Мерседес» було застраховано позивачем відповідно до договору страхування від 20.01.2015 року, на виконання умов якого та на підставі страхового акта від 20.11.2015 року позивачем виплачено своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 46 777,23 грн.

В свою чергу, цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яким за вищевказаним страховим випадком було відшкодовано позивачу понесені збитки в розмірі 17 830,32 грн.

У зв`язку із частковим відшкодуванням страховиком відповідача збитків, завданих позивачу страховою виплатою, та відмовою відповідача у добровільному порядку сплатити залишок коштів в сумі 28 946, 91 грн. на таке відшкодування, позивач просив стягнути цей неповернутий залишок сплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено та стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія «АСКА» на користь ОСОБА_1 5 120,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду мотивоване тим, що межі майнової відповідальності страховика відповідача - ПрАТ СК «Арсенал Страхування», співпадають з межами майнової відповідальності відповідача, визначеної законодавством. Тому ПрАТ СК «Арсенал Страхування» замість відповідача у повному обсязі відшкодувала позивачу матеріальні збитки в розмірі шкоди, завданої потерпілому, що підлягала стягненню з винної в її заподіянні особи.

ПрАТ «УСК «АСКА» здійснила виплату не відшкодування матеріальних збитків, які понесла застрахована особа (потерпілий), а страхову виплату грошове зобов`язання перед страхувальником згідно умов договору, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів згідно умов договору добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО). Різниця в сумі 28 946,91 грн. утворилася внаслідок виконання позивачем зобов`язань перед потерпілим за договором КАСКО, укладеним між ними, а ПрАТ СК «Арсенал Страхування» виконала в повному обсязі свої зобов`язання перед позивачем та відповідачем щодо відшкодування шкоди саме в обсязі її повного заподіяння, тобто за результатами встановлення її фактичного розміру. Таким чином, деліктне зобов`язання припинилося у зв`язку з його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відмовивши у задоволенні позову, суд вважав обґрунтованою вимогу відповідача про стягнення з ПрАТ «УСК «АСКА» на його відповідача користь 5 120,00 грн. витрат на правову допомогу.

У апеляційній скарзі ПрАТ «УСК «АСКА» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Так, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, суд повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, та відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір реальних збитків, які відшкодовані потерпілому становить 46 777,23 грн., при тому, що сума виплаченого позивачу в порядку регресу відшкодування, як сума відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запчастин автомобіля, становить 17 830,32 грн.

Також апелянт вказує, що суд помилково посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 04.07.2018 року, оскільки такий зроблений у справі з іншими підставами звернення до суду та у ній позивач самостійно обрав спосіб захисту порушеного права шляхом звернення безпосередньо до винної особи, яка повинна була відшкодувати завдані збитки, без звернення до страхової компанії.

Крім того, суд першої інстанції не надав оцінки тому, що на відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки учасника ДТП, покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність згідно вимог ст. 1194 ЦК України, яка наступає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування КАСКО, а позивач «на свій страховий ризик» в умовах договору добровільного страхування із потерпілим до розміру страхового відшкодування не включив відсоток зносу на деталі та вузли, що підлягають заміні в ході відновлювального ремонту транспортного засобу. При цьому, позивач виконав перед потерпілим свій обов`язок у договірному зобов`язанні, а він є боржником у деліктному зобов`язанні, що передбачає обов`язок відшкодування ним матеріальних збитків, які поніс потерпілий та які розраховуються шляхом проведення відповідної експертизи за визначеною методикою, а відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Вказує, що позивачем заявлено позов з підстав переходу права вимоги від потерпілого до страхової компанії (суброгації), а потерпілий може передати тільки вже існуюче у нього право на відшкодування збитків від особи, яка заподіяла шкоду, а не право на виконання грошового зобов`язання.

Також ст. 1194 ЦК України, на яку посилається апелянт, не поширюються на правовідносини, що виникають у зв`язку із заподіянням шкоди, і не може застосовуватися при порушенні зобов`язання за договором майнового страхування, а застосовуються тільки у разі, коли особа застрахувала ризик своєї цивільної відповідальності на користь третьої особи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу не визнали.

Представник ПрАТ «УСК «АСКА» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначив, що апеляційну скаргу підтримує з мотивів, наведених у ній, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити без його участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 03.11.2015 року о 23.30 год. по вул. Стрийській, 199 в м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Elantra, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортним засобом Mercedes-Benz GL 550, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 76032718 (а.с. 41-42).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2015 року, яка набрала законної сили 05.01.2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з накладенням стягнення 340 гривень штрафу (а.с. 5).

Автомобіль «Мерседес» GL 550, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , було застраховано у ПрАТ «УСК «АСКА» за програмою «БО-БИ-Б» згідно Договору страхування транспортних засобів № 3338640 від 20.01.2015 року (а.с. 6-15).

Відповідно до п. 3.7.4. Договору страхування транспортних засобів № 3338640 від 20.01.2015 року сторони узгодили, що страховик бере на себе зобов`язання організувати експертну оцінку суми матеріального збитку у зв`язку з пошкодженням автомобілю та п. 3.7.5. здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і строки, передбачені цим договором.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п. 4.2 Договору страхування транспортних засобів № 3338640 від 20.01.2015 року розмір матеріального збитку у випадку пошкодження транспортного засобу розраховується на підставі висновку експерта-автотоварознавця, складеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України та чинної на дату настання події. У п. 4.2.2. цього договору сторони визначили, що за програмою «БО-БИ-Б» у калькуляції збитку не враховується знос підлягаючих заміні частин та деталей транспортного засобу.

Відповідно до страхового акта № 1318/10 від 20.11.2015 року дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком, визначено розмір страхового відшкодування в сумі 46 777, 23 грн. та вказано, що винною особою, до якої може бути пред`явлено регресний позов є ОСОБА_1 (а.с. 17).

Згідно ч.1 та п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 11.11.2015 року № 0419, проведеного на замовлення ПрАТ «УСК «АСКА», ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz GL 550, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на момент ДТП 03.11.2015 року, без врахування аварійних пошкоджень, становить 682 960,77 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz GL 550, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на момент ДТП 03.11.2015 року, становить 47 527,23 грн. Вартість відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля Mercedes-Benz GL 550, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на момент ДТП 03.11.2015 року, становить 17 830,32 грн. (а.с. 18-35).

04.11.2015 року потерпілий ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «УСК «АСКА» із заявою про відшкодування шкоди транспортному засобу (а.с. 36-37).

На виконання вимог статті 25 Закону України «Про страхування» та умов Договору страхування транспортних засобів № 3338640 від 20.01.2015 року, позивач перерахував ТзОВ «Західно-Український Автомобільний Дім» кошти страхового відшкодування за ремонт пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz GL 550, д.н.з. НОМЕР_1 , у сумі 46 777,23 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 18864 від 23.11.2015 року на суму 16 777,23 грн., № 19042 від 26.11.2015 року на суму 14 000,00 грн., № 19162 від 30.11.2015 року на суму 8 000,00 грн. та № 19261від 03.12.2015 року на суму 8 000,00 грн. (а.с. 43-46).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яким за вищевказаним страховим випадком було відшкодовано позивачу понесені збитки в розмірі 17 830,32 грн. Вказана обставина зазначається позивачем у заявах по суті справи та визнається відповідачем.

Позивач листом від 04.04.2017 року за вих. № 112-15/2 звернувся до відповідача з вимогою сплатити неповернуту суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 946, 91 грн. (а.с. 47).

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц: стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач як страховик потерпілого виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків, розрахованих у порядку, визначеному договором добровільного страхування, у повному обсязі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Сфера обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачає необхідність застосування коефіцієнта фізичного зносу (стаття 29 Закону № 1961-IV), водночас положеннями Закону України «Про страхування» та ЦК України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні.

При цьому колегія суддів наголошує, що предметом спору у цій справі є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, які були перераховані ТзОВ «Західно - Український Автомобільний Дім», тобто реальних збитків, які відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Законодавець розмежовує поняття «вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП».

Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків, який у випадку відновлення транспортного засобу може відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Отже, за змістом ст. 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанцій безпідставно виходив з того, що межі майнової відповідальності страховика відповідача - ПрАТ СК «Арсенал Страхування», співпадають з межами майнової відповідальності відповідача, визначеної законодавством, тому ПрАТ СК «Арсенал Страхування» замість відповідача у повному обсязі відшкодувала позивачу матеріальні збитки в розмірі шкоди, завданої потерпілому, що підлягала стягненню з винної в її заподіянні особи.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Судом першої інстанції не враховано, що сума відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 17 830,32 грн визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані ПрАТ «УАСК «АСКА» потерпілому, становлять 46 777,23 грн, тому різниця між цими сумами має бути відшкодована відповідачем відповідно до правила статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої шкоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, а відповідач на звернення позивача не сплатив неповернуту суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 946, 91 грн. та заперечуючи проти позову, доводів у частині незгоди із розміром нарахованої позивачем заборгованості не наводив та не спростував, а посилався виключно на безпідставність позовних вимог у цілому, тому така заборгованість підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 зазначеної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1 600, грн. витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви та 2 400,00 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 03 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А) 28 946,91 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок шість грн. 91 коп.) грн. сплаченого страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А) 1 600,00 (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) грн. витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви та 2 400,00 (дві тисячі чотириста грн. 00 коп.) грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.