ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачка - ОСОБА_4 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року, яке ухвалено суддею Малашиною Ю.Б. у місті Покрові Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01жовтня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ :

У липні 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначили, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою відповідачки ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_3 є матір`ю відповідачки.

Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства за загальним захворюванням, позивачка ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства за загальним захворюванням, позивачка ОСОБА_3 є непрацездатною особою за віком.

Позивач ОСОБА_1 не має дружини, ОСОБА_2 не має чоловіка, вони не мають повнолітніх дітей. Їх батько - ОСОБА_5 помер в 2003 році. Інших осіб, які б мали обов`язок надавати їм допомогу по утриманню немає.

Позивачка ОСОБА_3 є матір`ю відповідачки. На даний час їй виповнився 81 рік, вона не була позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_4 та не ухилялася свого часу від виконання батьківських обов`язків. Вона стара і немічна людина, яка потребує піклування та допомоги від своєї працездатної доньки.

Відповідачка є працездатною за віком, працює неофіційно, має стабільний дохід, має можливість сплачувати аліменти на утримання відповідачів.

Крім того, зазначають, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не працюють, оскільки в м. Покрові відсутні підходящі вакансії для осіб з інвалідністю.

У зв`язку з вищевикладеним просили суд стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки до досягнення його сином - ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки довічно; на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки довічно.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27.09.2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Вказують, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовної заяви виходив з того, що позивачі не потребують матеріальної допомоги, оскільки вони достатньо забезпечені з боку держави, що суперечить фактичним обставинам справи, оскільки згідно довідки про доходи ОСОБА_1 його пенсія з січня по червень 2019 року була менше ніж прожитковий мінімум, встановлений законом. Більш того, на утриманні ОСОБА_1 знаходиться неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . розмір пенсій позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , хоча і перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, але він мізерний, його не вистачає на саме необхідне, не враховуючи витрати на ліки.

Зазначають, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачка є працездатною, як за віком, так і за станом здоров`я, має у власності нерухоме майно. На думку позивачів, звільнення відповідачки за власним бажанням з роботи свідчить про її ухилення від сплати аліментів.

Вони не мають можливості працювати в силу стану здоров`я та віку. Запропоновані позивачу ОСОБА_1 вакансії протипоказані йому за станом здоров`я, і це є поважною причиною, в зв`язку з чим він не має змоги працевлаштуватись.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що крім пенсії ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу, отже його середньомісячний дохід є значно вищим від гарантованого державою прожиткового мінімуму. Група інвалідності не перешкоджає ОСОБА_1 працювати, з останнього місця роботи він звільнився за власним бажанням. Вважає, що небажання позивача ОСОБА_1 працевлаштуватись не повинно бути підставою і приводом для стягнення з неї аліментів на його утримання. Вказує, що вона не має можливості утримувати будь-яких осіб, крім себе. Своє існування відповідачка забезпечує вирощенням сільськогосподарських культур на присадибній ділянці, продажем власних речей, в яких не має потреби (одяг, взуття не за розміром). Вона досягла передпенсійного віку, влаштуватися на роботу вкрай складно. Вона не ухилялася від обов`язку допомагати позивачам, вона намагалась допомагати матері та сестрі шляхом прибирання оселі, догляду за присадибною ділянкою, проте позивач ОСОБА_1 не допускає її до домоволодіння.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_4 мали спільних батьків: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 64 роки (а.с.25).

Згідно посвідчення серії 301 №112073 позивачці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , призначено пенсію за віком з 10.01.1991 року довічно (а.с.19).

Згідно довідки про доходи №811874 від 09.07.2019 року встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Нікопольському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року складає 11757,4 гривень, при цьому сума пенсії за січень - лютий 2019 р. склала 1892,94 грн. щомісячно, а протягом березня - червня 2019 р. - 1992,94 грн. щомісячно (а.с.23).

Згідно посвідчення №107671 позивачці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , призначено пенсію, як особі з інвалідністю 2 групи (а.с.18).

Висновком МСЕК від 22.05.2001 року ОСОБА_2 при повторному огляді визнано особою з інвалідністю другої групи з 01.06.2001 року, безстроково (а.с.55).

Згідно довідки про доходи №001914 від 09.07.2019 року встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Нікопольському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію в разі втрати годувальника, сума пенсії за період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року складає 11392, 17 гривень, при цьому, сума пенсії за січень - лютий 2019 р. склала 1497 грн. щомісячно, за березень - квітень 2019 р. - 2702,08 грн., за травень - червень 2019 р. - 1497 грн. щомісячно (а.с.22).

Крім пенсії в разі втрати годувальника, відповідно до довідки Виконавчого комітету Покровської міської ради Управління праці та соціального захисту населення від 07.2019 року № 4346/15, позивачка ОСОБА_2 перебуває на обліку у вищезазначеній державній установі як одержувач державної соціальної допомоги, розмір якої за період з 01.2019 року по 06.2019 року становив 8982,00 гривень, тобто 1497 грн. щомісячно. (а.с.62).

Відповідно до посвідчення серії 301 №122533 позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , призначено пенсію, як особі з інвалідністю з дитинства 3 групи, довічно (а.с.20).

Згідно довідки про доходи №531304 від 09.07.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Нікопольському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію по інвалідності, всього за період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року сума пенсії складає 6480,42 гривень, при цьому за січень 2019 р. - 1122,75 грн., за лютий 2019 р. -748,5 грн., за березень 2019 р. - 1423,59 грн., за квітень 2019 р. - 1688,58 грн., за травень 2019 р. - 748,5 грн., за червень 2019 р. - 748,5 грн. (а.с.21).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивач ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_8 (а.с.26).

Згідно витягу з протоколу засідання координаційної ради з питань сімейної та гендерної політики, попередження насильства в сім`ї, протидії торгівлі людьми при виконавчому комітеті Покровської міської ради від 24.01.2019 р. №1 родину ОСОБА_1 визнано такою, що опинилась в складних життєвих обставинах, та вирішено забезпечити надання соціальних послуг з питань офіційного працевлаштування ОСОБА_1 , перерахунок державної допомоги як малозабезпеченій родині та підготувати відповідь щодо питання приватизації нерухомості за адресою реєстрації заявника ОСОБА_1 (а.с.104).

У зв`язку із зазначеним уповноваженому представнику сім`ї - ОСОБА_1 призначено соціальну допомогу: з 01.01.2019 року по 30.04.2019 року в сумі 2803,25 грн.; з 01.05.2019 року по 31.10.2019 року в сумі 1946, 26 грн. (а.с 143-144).

Крім того, між Покровським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ( далі - Центр) та ОСОБА_1 26.03.2019 року було укладено договір про здійснення консультування, орієнтованого на виконання завдання - сприяння у працевлаштуванні та вирішенні соціально-побутових проблем. В подальшому Центром було здійснено запит до Дніпровського обласного центру зайнятості, який повідомив, що в філії відсутні вакансії за професіями чергового, вахтера, які рекомендовані висновком МСЕК ОСОБА_1 , як людині з інвалідністю 3 групи із протипоказаннями важкої фізичної праці та з тривалим перебуванням на ногах; проте, повідомлено про наявність вакансій «комірник», «прибиральник службових приміщень» для осіб з інвалідністю у ТОВ «Максіпром груп» (а.с 108).

Згідно відомостей у трудовій книжці останнім місцем роботи ОСОБА_1 зазначено Орджонікідзевський виправний центр №79, де позивач пропрацював з 15.03.2006 року по 13.04.2006 року електриком та був звільнений за власним бажанням (а.с.29).

Станом на 18.07.2019 року ОСОБА_1 не перебував на обліку в Покровській філії Дніпропетровського ОЦЗ ні як шукаючий роботу, ні як безробітний, і лише з 23.07.2019 року знаходиться на обліку в центрі зайнятості (а.с 110,123).

Згідно витягу з протоколу засідання координаційної ради з питань сімейної та гендерної політики, попередження насильства в сім`ї, протидії торгівлі людьми при виконавчому комітеті Покровської міської ради від 30.07.2019 р. №7 вирішено припинити надання соціальних послуг та допомоги з боку соціальних служб міста родині ОСОБА_1 як такій, що подолала складні життєві обставини (а.с. 112).

Відповідно довідки про склад сім`ї від 18.09.2017 року відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1 , де проживає одна (а.с.85).

Згідно довідки ПФУ щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-7, станом на 22.07.2019 року, починаючи з 2006 року у ОСОБА_4 відсутні доходи. (а.с.48-49).

Відповідно трудовій книжці ОСОБА_4 , 02.12.2015 року вона була звільнена з посади головного спеціаліста відділу землеустрою, охорони та ринку землі Управління Держгеокадастру у Нікопольському районі за угодою сторін, після чого розпочато виплату по безробіттю до 15.09.2016 року (а.с.50-54).

Згідно довідки від 13.08.2019 року № 491 Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області відповідачка працює з 25.07.2019 року на посаді соціального працівника з посадовим окладом 3203,00 грн. (а.с138)

Згідно наказу про звільнення соціального працівника ВСДВ ОСОБА_9 , із зазначеної посади 25.09.2019 року її звільнено за власним бажанням, із занесенням відповідних відомостей до трудової книжки (а.с. 140-142).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , повнолітніх непрацездатних брата та сестру відповідачки ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з відсутності умов, визначених в частині 2 ст. 267 СК України, які визначають обов`язок відповідачки щодо утримання її повнолітніх непрацездатних брата та сестру.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.267 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні брати і сестри зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Аналіз вказаної норми матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання непрацездатних повнолітню сестру, брата можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: родинний зв`язок; непрацездатності особи (тобто досягнення особою пенсійного віку, наявності інвалідності, отримання права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування); потреба в матеріальній допомозі, відсутність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, які відповідно з правилами, встановленими нормами глав 9, 16 та 17 СК України зобов`язані в першу чергу утримувати своїх непрацездатних, які потребують матеріальну допомогу чоловіка, дружину, повнолітніх дітей, батьків; спроможність повнолітніх братів, сестер надавати матеріальну допомогу.

Зазначені умови створюють юридичний склад, необхідний для виникнення у непрацездатних повнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальну допомогу суб`єктивного права на отримання аліментів від повнолітніх братів та сестер. Таким чином, якщо відсутня хоча б одна з умов, вказаних в частині ч. 2 ст. 267 СК України, необхідних для виникнення у повнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальну допомогу права на отримання матеріальної допомоги від своїх повнолітніх братів та сестер їх аліментний обов`язок не виникає.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримують пенсію, соціальну допомогу, розмір яких перевищує прожитковий мінімум, установлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Натомість, матеріали справи, не містять доказів спроможності надання відповідачкою ОСОБА_4 матеріальної допомоги повнолітнім непрацездатним брату та сестрі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відсутності умов, визначених в частині ч. 2 ст. 267 СК України як такі, що породжують аліментний обов`язок відповідача щодо утримання її повнолітніх непрацездатних брата та сестру.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивачки ОСОБА_3 , матері відповідачки ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав щодо необхідності стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, оскільки ця необхідність має визначатись залежно від її матеріального становища, право на аліменти має непрацездатна особа, яка незабезпечена прожитковим мінімумом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною 1 статті 204 СК України.

Відповідно до статті 201 СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Таким чином, моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, згідно частини 2 статті 205 СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Щодо обов`язку утримання відповідачкою своєї непрацездатної матері, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позивачка ОСОБА_3 отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року складає 11757,4 гривень, при цьому сума пенсії за січень - лютий 2019 р. склала 1892,94 грн. щомісячно, а протягом березня - червня 2019 року - 1992,94 грн. щомісячно, тобто отримує пенсію у розмірі, який забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому відсутні підстави для її утримання з боку відповідачки.

Таким чином, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги позивачів про те, що наявні правові підстави для виникнення аліментних зобов`язань у відповідачки перед позивачами.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі позивачів, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення є обґрунтованим, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв`язку з чим воно повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: