Справа № 349/10/19
Провадження № 22-ц/4808/1380/19
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.

з участю представника апелянта Шевчука П.В. , позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» на рішення Рогатинського районного суду, ухвалене у складі судді Могили Р.Г. 03 вересня 2019 року в м. Рогатині,

в с т а н о в и в:

04 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» (далі - Рогатинська ЦРЛ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що наказом відповідача від 06 листопада 2018 року №450-о її з 03 грудня 2018 року звільнено з роботи з посади молодшої медичної сестри приймального відділення Рогатинської ЦРЛ за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки вона не була попереджена про наступне вивільнення з роботи не пізніше ніж за два місяці; їй не було запропоновано іншу посаду; розгляд подання головного лікаря Рогатинської ЦРЛ про розірвання трудового договору здійснювався профспілковим комітетом Рогатинської ЦРЛ за її відсутності; скорочення чисельності або штату працівників не відбулося, так як згідно з новим штатним розписом кількість посад молодших медичних сестер в приймальному відділенні та самих працівників не змінилася; про своє звільнення вона дізналася 03 грудня 2018 року в день виходу на роботу із щорічної відпустки, а сам наказ про звільнення з роботи виданий 06 листопада 2018 року під час перебування її у відпустці.

Посилаючись на наведене та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просила поновити її на роботі на посаді молодшої медичної сестри приймального відділення Рогатинської ЦРЛ, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Рогатинського районного суду від 03 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді молодшої медичної сестри приймального відділення Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» з 04 грудня 2018 року.

Стягнуто з Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_2 41 079,96 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 грудня 2018 року до 03 вересня 2019 року, із яких підлягають відрахуванню встановлені законодавством України податки, збори та обов`язкові платежі.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення на її користь заробітної плати за один місяць у розмірі 4 858,92 грн. звернуто до негайного виконання.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. відмовлено.

Стягнуто з Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу мотивоване тим, що в приймальному відділенні Рогатинської ЦРЛ чисельність молодших медичних сестер та штат молодших медичних сестер після звільнення ОСОБА_2 залишились такими самими, як і до її звільнення, тобто як такого скорочення чисельності або штату працівників не було, тому звільнення ОСОБА_2 є незаконним і вона підлягає негайному поновленню на роботі. Відповідно, підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 грудня 2018 року до 03 вересня 2019 року, який дорівнює добутку суми робочих днів за вказаний період на середньоденний заробіток ОСОБА_2 за останні два календарні місяці роботи, що становить 41 079,96 грн.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. мотивоване тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин щодо заподіяння їй моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити.

Не погодившись з рішенням суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Рогатинська ЦРЛ подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд не врахував позицію відповідача та не дав належної оцінки доводам про те, що при звільненні позивача Рогатинською ЦРЛ повністю дотримано процедуру вивільнення працівників в порядку реорганізації та проведено всі необхідні етапи такої процедури.

Зокрема, на виконання розпорядження Рогатинської РДА №195 від 18 червня 2018 року «Про затвердження структури Рогатинської центральної районної лікарні», Рогатинською ЦРЛ видано наказ №73 від 20 червня 2018 року «Про внесення змін до організації виробництва і праці», яким створено комісію з проведення реорганізації у Рогатинській ЦРЛ та доручено голові комісії підготувати за поданням завідувачів структурних підрозділів Рогатинської ЦРЛ попередній список працівників з урахуванням продуктивності праці для подальшого вивільнення. Наказом Рогатинської ЦРЛ №74 від 25 червня 2018 року відділу кадрів лікарні доручено провести усі необхідні заходи у відповідності до законодавства України у зв`язку зі звільненням працівників. 02 липня 2018 року Рогатинською ЦРЛ був виданий наказ №75 «Про внесення змін до структури, штату та скорочення чисельності працівників Рогатинської центральної районної лікарні», яким працівників лікарні було повідомлено про скорочення штату та чисельності та з яким позивач була ознайомлена особисто, що підтверджується її підписом. Також була отримана згода профспілкового органу на звільнення працівників Рогатинської ЦРЛ, в тому числі і позивача.

Згідно вимог чинного законодавства, одночасно з попередженням працівникові пропонується інша робота на тому самому підприємстві, в установі, організації. Однак, якщо на момент скорочення працівника немає вакантних посад, які відповідають його освіті та кваліфікації, то роботодавець не зобов`язаний пропонувати йому іншу роботу та звільняє такого працівника (дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17). Оскільки на момент звільнення позивача вакантних посад у Рогатинській ЦРЛ не було, то інша посада їй не пропонувалася.

Посилаючись на те, що після звільнення позивача до приймального відділення Рогатинської ЦРЛ на посади молодших медичних сестер було переведено двох працівників, тобто як такого скорочення чисельності або штату працівників не відбулося, суд не врахував позицію, викладену в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно якої при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Рогатинською ЦРЛ була здійснена перестановка (перегрупування) працівників з метою залишення в приймальному відділенні лікарні більш кваліфікованого персоналу молодших медичних сестер, однак даний факт судом не досліджувався.

Вирішуючи спір, суд не взяв до уваги, що при проведенні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України питання перестановки (перегрупування) працівників в межах однорідних професій і посад належить до виключної компетенції власника чи уповноваженого ним органу і якщо право на переведення більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування), та дійшов передчасного висновку про незаконність звільнення позивача з роботи.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Позивач та її представник доводи скарги заперечили, просили залишити скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. сторонами не оскаржується, а тому в силу частини 1 статті 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 03 січня 1983 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду санітарки Рогатинської ЦРЛ, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 9).

Розпорядженням Рогатинської районної державної адміністрації від 18 червня 2018 року №195 «Про затвердження структури Рогатинської центральної районної лікарні», у зв`язку з утворенням Комунального некомерційного підприємства «Рогатинський центр первинної медико-санітарної допомоги» та переданням частини функцій та повноважень центральної районної лікарні на первинний рівень, затверджено нову структуру Рогатинської ЦРЛ та вирішено до 01 жовтня 2018 року привести штатний розпис Рогатинської ЦРЛ у відповідність до нової структури в межах бюджетних асигнувань (а.с. 101).

Наказом головного лікаря Рогатинської ЦРЛ від 20 червня 2018 року №73 «Про внесення змін до організації виробництва і праці» на виконання вищезазначеного розпорядження створено комісію з проведення реорганізації в Рогатинській ЦРЛ та доручено голові комісії підготувати за поданням завідувачів структурних підрозділів Рогатинської ЦРЛ попередній список працівників з урахуванням продуктивності праці для подальшого вивільнення (а.с. 102).

Згідно наказу головного лікаря Рогатинської ЦРЛ від 25 червня 2018 року №74 «Про проведення необхідних заходів у зв`язку із звільненням працівників» відділу кадрів лікарні доручено провести усі необхідні заходи у відповідності до законодавства України у зв`язку із звільненням працівників (а.с. 104).

02 липня 2018 року головним лікарем Рогатинської ЦРЛ був виданий наказ №75 «Про внесення змін до структури, штату та скорочення чисельності працівників Рогатинської центральної районної лікарні», відповідно до якого скорочено чисельність штату та працівників відділень Рогатинської ЦРЛ. За змістом пункту 3 цього наказу перелік працівників, які підлягають скороченню, зазначений в додатках до наказу (а.с. 14, 105).

В додатку до наказу №75 від 02 липня 2018 року «Приймальне відділення» серед працівників, які підлягають вивільненню, зазначено ОСОБА_2 . Також у цьому додатку біля прізвища позивача міститься її підпис про ознайомлення з наказом 02 липня 2018 року (а.с. 15-16).

03 вересня 2018 року головним лікарем Рогатинської ЦРЛ було видано наказ №87 «Про підготовку подання на місцевий комітет профспілки медичних працівників», яким доручено підготувати подання до профспілкового комітету зі списком працівників, які підлягають вивільненню з роботи для отримання згоди органу первинної профспілкової організації (а.с. 106).

На підставі подання головного лікаря Рогатинської ЦРЛ від 05 вересня 2018 року №11-12/847 профспілковий комітет Рогатинської ЦРЛ згідно з протоколом №22 від 06 вересня 2018 року надав згоду на вивільнення працівників, зазначених в цьому поданні (а.с. 17-19, 20-21).

Згідно витягу з наказу від 25 жовтня 2018 року №99-в ОСОБА_2 було надано щорічну відпустку з 02 листопада 2018 року до 02 грудня 2018 року (а.с. 13).

Наказом головного лікаря Рогатинської ЦРЛ від 06 листопада 2018 року №450-о ОСОБА_2 звільнено з посади молодшої медичної сестри приймального відділення Рогатинської ЦРЛ з 03 грудня 2018 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників). Підставою звільнення зазначено наказ по Рогатинській ЦРЛ №75 від 02 липня 2018 року «Про внесення змін до структури, штату та скорочення чисельності працівників Рогатинської центральної районної лікарні» та протокол засідання профспілкового комітету медичних працівників Рогатинської ЦРЛ №22 від 06 вересня 2018 року (а.с. 12).

Згідно протоколу №8 від 16 квітня 2019 року профспілковий комітет Рогатинської ЦРЛ повторно надав згоду на звільнення ОСОБА_2 (а.с. 95-96).

Питання пов`язані з вивільненням працівників в зазначених випадках врегульовані Кодексом законів про працю України. Зокрема, пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За частиною 1 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно із частиною 2 статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи, правильно дійшов висновку, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці на підставі розпорядження Рогатинської РДА від 18 червня 2018 року №195 «Про затвердження структури Рогатинської центральної районної лікарні», у зв`язку з утворенням Комунального некомерційного підприємства «Рогатинський центр первинної медико-санітарної допомоги» та переданням частини функцій та повноважень центральної районної лікарні на первинний рівень, затверджено нову структуру Рогатинської ЦРЛ та вирішено до 01 жовтня 2018 року привести штатний розпис Рогатинської ЦРЛ у відповідність до нової структури в межах бюджетних асигнувань шляхом скорочення штату та чисельності працівників.

З аналізу норм пункту 1 статті 40, статті 42 КЗпП України, якою врегульовано питання вивільнення працівників в зазначених випадках, слідує, що при звільненні за пунктом 1 діють переваги на залишення на роботі, що встановлені статтею 42 КЗпП України. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівників, які не мають таких переваг та підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, установі, а не тільки ті, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи займав посаду працівник, який підлягає звільненню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до штатного розпису на І півріччя 2018 року Рогатинської ЦРЛ загальна кількість штатних посад дорівнювала 513,5, а відповідно до штатного розпису на 01 грудня 2018 року Рогатинської ЦРЛ загальна кількість штатних посад дорівнює 410, тобто скорочено 103,5 штатні посади. Водночас в приймальному відділенні кількість штатних посад молодших медичних сестер залишилась незмінною - 4,5.

Тому суд правильно зробив висновок, що скорочення штату працівників відбулось в цілому по лікарні, а в приймальному відділенні - ні.

В графіку роботи на грудень 2018 року медичних працівників приймального відділення, затвердженого головним лікарем Рогатинської ЦРЛ, зазначено чотири молодші медичні сестри: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

У відповіді Рогатинської ЦРЛ від 27 грудня 2018 року №11-13/1095 на запит ОСОБА_2 зазначено, що станом на 02 липня 2018 року в приймальному відділенні працювали чотири молодші медичні сестри: ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 Станом на 04 грудня 2018 року в приймальному відділенні працює дві молодші медичні сестри: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і для забезпечення надання повноцінної допомоги населенню району та з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог в приймальне відділення тимчасово переведено з фізіотерапевтичного відділення молодшу медичну сестру ОСОБА_5 та з господарського персоналу лікарні ОСОБА_7 .

Згідно з наказом головного лікаря Рогатинської ЦРЛ від 23 листопада 2018 року №485-о/1 ОСОБА_5 , з 23 листопада 2018 року переведено тимчасово на посаду молодшої медичної сестри приймального відділення Рогатинської ЦРЛ.

Відповідно до наказу головного лікаря Рогатинської ЦРЛ від 04 грудня 2018 року №490-о/1 ОСОБА_7 з 04 грудня 2018 року переведено тимчасово на посаду молодшої медичної сестри приймального відділення Рогатинської ЦРЛ.

Таким чином, в приймальному відділенні не відбулось скорочення штатних посад, а скорочено чисельність працівників, зокрема молодших медичних сестер ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , і на місце звільненої 03 грудня 2018 року ОСОБА_2 з посади молодшої медичної сестри адміністрацією Рогатинської ЦРЛ тимчасово переведено 04 грудня 2018 року ОСОБА_7 , посаду якої скорочено.

Згідно посадових інструкцій №293 та №296, наданих відповідачем апеляційному суду, в коло посадових обов`язків молодшої медичної сестри лікарні ОСОБА_7 входили й посадові обов`язки, якими була наділена молодша медична сестра приймального відділення ОСОБА_2 .

Отже, відбулось переміщення працівників лікарні в межах однорідних професій.

Проте, відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пунктом 3 частини 2 статті 42 КЗпП України визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині 2 статті 42 КЗпП України.

Як уже зазначалось, за змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 мають середню освіту, стаж роботи ОСОБА_2 (повних 35 років) значно більший, ніж в ОСОБА_7 (повних 13 років), відповідно в ОСОБА_2 більший досвід роботи. Матеріали справи не містять доказів щодо їх ставлення до роботи та якість виконуваної ними роботи, щодо обсягу виконуваних робіт і їх показники в роботі.

Більше того, відповідачем не надано доказів, що адміністрацією Рогатинської центральної районної лікарні взагалі порівнювалась продуктивність праці ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . За даними протоколу засідання комісії з проведення реорганізації Рогатинської ЦРЛ від 28 серпня 2018 року комісія рекомендувала головному лікарю лікарні надати переважне право в залишенні на роботі працівникам з більшою продуктивністю праці, які мають на утриманні дітей та є соціально незахищеними і не заперечувати щодо їхнього переводу на вакантні посади у закладі, в тому числі перевести молодшу медичну сестру лікарні ОСОБА_7 , в якої на утриманні є син інвалід 2 групи, трудову діяльність починала з приймального відділення, часто виконувала обов`язки молодшої медсестри приймального відділенні на час відсутності молодших медсестер приймального відділення, на посаду молодшої медсестри приймального відділення. З урахуванням таких рекомендацій комісії, відповідачем видано наказ про звільнення з роботи ОСОБА_2 , не врахувавши при цьому переважного права позивача на залишенні на роботі.

Наведеним спростовуються доводи представника апелянта, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам про те, що при звільненні позивача Рогатинською ЦРЛ повністю дотримано процедуру вивільнення працівників в порядку реорганізації та проведено всі необхідні етапи такої процедури.

Доводи апелянта, що суд не врахував позицію відповідача не приймаються до уваги, оскільки спростовуються мотивувальною частиною рішення, в якій судом в повному обсязі описано встановлені обставини справи, в тому числі, і на які посилався представник відповідача. В сукупності всіх обставин справи та доказів, що маються в матеріалах справи, судом дано їм правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Проте, за змістом статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі органом, який розглядає трудовий спір, з дати звільнення з роботи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звільнена з посади молодшої медичної сестри приймального відділення Рогатинської ЦРЛ з 03 грудня 2018 року. Оскаржуваним рішенням суду ОСОБА_2 поновлено на роботі з 04 грудня 2018 року. Тому вказане рішення суду підлягає зміні в частині дати поновлення ОСОБА_2 на роботі з 04 грудня 2018 року на 03 грудня 2018 року.

При винесенні рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника суд відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України одночасно приймає рішення про виплату йому середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі винесення рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу середня заробітна плата йому нараховується з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року.

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу провадиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю незаконного звільнення.

Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться множенням середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані впродовж двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) (пункт 8 Порядку №100).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до наказу від 25 жовтня 2018 року перебувала у щорічній відпустці з 02 листопада по 02 грудня 2018 року, а тому, при визначенні розміру втраченого заробітку ОСОБА_2 , суд правильно виходив з даних у довідці Рогатинської ЦРЛ №11-13/378 від 11 червня 2019 року (а.с. 124) про розмір нарахованої та виплаченої їй заробітної плати за вересень та жовтень місяці 2018 року. Проте, поза увагою суду залишилось те, що така заробітна плата була нарахована позивачу, виходячи з кількості відпрацьованих нею годин, а не днів, так як ОСОБА_2 працювала по змінному графіку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №319 від 25 травня 2006 року затверджено норми робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров`я, відповідно до пункту 1.3 якого установлено для молодших медичних сестер норму робочого часу - 40 годин на тиждень.

З урахуванням наведеного наказу МОЗ України та інформації в листах Мінсоцполітики України від 19 жовтня 2017 року №224/0/103-17/214 та від 08 серпня 2018 року №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» відповідно на 2018, 2019 роки, позивач в розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 154) правильно визначила, що розмір середньогодинного заробітку за два місяці, які передували її звільненню з роботи становить 24,94 грн. Проте, норма тривалості робочого часу з 03 грудня по 31 грудня 2018 року становить 157 годин, а не 158 годин, як це розрахувала позивач, тому середня заробітна плата за цей час вимушеного прогулу становить 3915,58 грн. (24,94 грн. х 157 год.), за січень 2019 року - 4189,92 грн. (24,94 грн. х 168 год.), за лютий 2019 року - 3990,40 грн. (24,94 грн. х 160 год.), за березень 2019 року - 3965,46 грн. (24,94 грн. х 159 год.), за квітень 2019 - 4164,98 (24,94 грн. х 167 год.), за травень 2019 - 4164,98 грн. (24,94 грн. х 167 год.), за червень - 3556,42 грн. (24,94 грн. х 143 год.), за липень - 4588,96 грн. (24,94 грн. х 184 год.), за серпень - 4176,98 грн. (24,94 грн. х 167 год.), за 01, 02 вересня 2019 року - 249,40 грн. (24,94 грн. х 10 год.), а всього середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з 03 грудня 2018 року по 02 вересня 2019 року включно становить 36 961,08 грн., які й підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Тому рішення Рогатинського районного суду від 03 вересня 2019 року слід змінити в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягаючого стягненню з відповідача в користь ОСОБА_2 з 41 079,96 грн. на 36 961,08 грн.

В решті рішення Рогатинського районного суду від 03 вересня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду від 03 вересня 2019 року змінити в частині дати поновлення ОСОБА_2 на посаді молодшої медичної сестри приймального відділення Комунального некомерційного медичного підприємства «Рогатинська центральна районна лікарня» з 04 грудня 2018 року на 03 грудня 2018 року та змінити в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягаючого стягненню в користь ОСОБА_2 з 41079,96 грн. на 36961,08 грн.

В решті рішення Рогатинського районного суду від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.