Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 201/13687/16-ц

провадження № 61-48276св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року у складі судді Остапчук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Кравець В. А., Стрижеуса А. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про повернення банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт на 12 місяців» № SAMDN387, відповідно до якого ОСОБА_1 вніс на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 5 004,39 доларів США, з нарахуванням відсотків у розмірі 9,75 % річних, строком до 27 травня 2014 року.

07 листопада 2013 року ОСОБА_1 збільшив суму вкладу на 4 000 доларів США.

23 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення вкладів, однак заява була залишена без відповіді, грошові кошти не виплачені.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму банківського вкладу у розмірі 9 004,39 доларів США, відсотки з квітня 2014 року до вересня 2016 року у розмірі 2 194,82 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 позовні вимоги не було доведено, оскільки в матеріалах цієї цивільної справи відсутні оригінал чи належним чином завірена копія договору депозитних вкладів та платіжні документи, які підтверджують внесення грошових сум, оформлені у встановленому чинним законодавством України порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції постановив, що ОСОБА_1 відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України не було доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, не було надано документів, які підтверджують внесення коштів на вкладний рахунок, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суди попередніх інстанцій необґрунтовано не взяли до уваги те, що договір банківського вкладу на суму 5 004,39 доларів США було оформлено 27 травня 2013 року шляхом підписання заяви на оформлення вкладу № SAMDN387 на зазначених в ній умовах з можливістю поповнювати вклад. 07 листопада 2013 року ОСОБА_1 було збільшено банківський вклад на 4 000 доларів США, що підтверджується квитанцією від 07 листопада 2013 року № HET00015JN, а також роздруківкою виписки руху коштів за рахунком НОМЕР_1 за період з 01 лютого 2013 року до 01 липня 2014 року.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу від ПАТ КБ «ПриватБанк» не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року і витребувано із Печерського районного суду м. Києва цивільну справу № 201/13687/16-ц.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 травня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт на 12 місяців» про залучення внеску на депозитний рахунок на термін 366 днів у розмірі 5 004,39 доларів США, з нарахуванням відсотків у розмірі 9,75 % річних.

На підтвердження факту укладення між сторонами спірної угоди та внесення ОСОБА_1 на депозит коштів було надано заяву від 27 травня 2013 року № SAMDN387 про оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців», квитанцію від 07 листопада 2013 року № HET00015JN на суму 4 000 доларів США, які суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги, оскільки вони не підтверджують факту, що між сторонами 27 травня 2013 року було укладено договір банківського вкладу і на виконання умов договору ОСОБА_1 було внесено кошти у розмірі 5 004,39 доларів США на депозитний рахунок.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суду (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Умови договору банківського вкладу мають передбачати порядок повернення вкладу.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору врегульовано положеннями статті 1059 ЦК України. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до статті 1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджується ощадною книжкою. В ощадній книжці вказується найменування та місцезнаходження банку (його філії), номер рахунку за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунку за вкладом іншим особам здійснюється банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Згідно із пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції № 492); договір банківського вкладу укладається у письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції № 492); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пунктом 10.1 Інструкції № 492 передбачено, що порядок відкриття вкладний (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно із розділом IV глави 2 пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або іншій документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (провадження № 6-11цс14), Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 761/18883/15-ц (провадження №61-20039св18), Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 299/540/15-ц (провадження №61-21611св18), Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/23036/15-ц (провадження № 61-21816св18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт укладення договору банківського вкладу від 27 травня 2013 року і на те, що його виконання ним були внесені грошові кошти.

Так, посилання ОСОБА_1 на виписки за рахунком НОМЕР_1 , за яким здійснювалися банківські операції з 01 лютого 2013 року, не підтверджують факт укладення між сторонами договору депозитного вкладу 27 травня 2013 року, оскільки у наданих виписках зазначено номер рахунку НОМЕР_1 , який відкритий на підставі угоди від 02 жовтня 2012 року № SAMDN0914.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що надана ОСОБА_1 квитанція від 07 листопада 2013 року про перерахування грошових коштів у розмірі 4 000 доларів США з рахунку платника - ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на інший рахунок ОСОБА_1 , як отримувача, № НОМЕР_3 , також не підтверджує факт укладення депозитного договору № SAMDN387, оскільки за наданими виписками така банківська операція була здійснена за угодою від 02 жовтня 2012 року № SAMDN0914.

Крім того, суди правильно вказали на безпідставність посилання ОСОБА_1 на те, що з червня 2013 року до лютого 2014 року банком виконувалися умови депозитного договору № SAMDN387 шляхом нарахування відсотків на вклад та зарахування нарахованих сум на рахунок № НОМЕР_1 , що може свідчити про укладення між сторонами договору саме 27 травня 2013 року, оскільки такі банківські операції здійснювалися за угодою від 02 жовтня 2012 року№ SAMDN0914.

Угода від 02 жовтня 2012 року № SAMDN0914 не є предметом розгляду у цій справі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на виконання вимог статей 367, 374 ЦПК України, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, залишив без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець