Справа № 263/1083/19
Провадження № 2/263/1021/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко О.А.,

за участю секретаря Шпичак Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Маріупольська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та у здійсненні права користування своїм майном, зобов`язання знести металеву огорожу та стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 24.01.2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Єфімік О.О. до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з вимогами відповідно до заяви про зміну позовних вимог, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - прибудинковою територією, розташованою біля житлового будинку АДРЕСА_1 , у здійсненні права користування своїм майном, квартирою АДРЕСА_2 , з боку будинку АДРЕСА_1 , зобов`язання знести металеву огорожу та ворота з боку АДРЕСА_1 та стягнення судових витрат.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 10.02.2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чернишовою В.В. в реєстрі за № 365. На підставі дозволу на реконструкцію квартири АДРЕСА_3 виконувала роботи по реконструкції належній їй квартири та благоустрою прибудинкової території під стінами і вікнами такої квартири. Прибудинкова територія багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , складається із земельної ділянки Маріупольської міської ради завширшки 1 м 71 см. Однак, позивач не може користуватися нею, оскільки відповідачі перешкоджають в цьому шляхом розміщення насипу шлакових відходів металургійного виробництва, наявності течеї у зливній ямі на куті будинку, зведенням металевої огорожі з воротами з боку вул. Георгіївській.

У зв`язку з чим, керуючись, ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-81, 83-84, 89, 175, 183, 263 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 22-23, 31, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 38-39, 42, 83, 103, 152, 158 ЗК України просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою - прибудинковою територією, розташованою біля житлового будинку АДРЕСА_4 , з боку будинку АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у здійсненні права користування своїм майном, квартирою АДРЕСА_2 , з боку будинку АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідачів знести металеву огорожу та ворота з боку АДРЕСА_1 , стягнути судові витрати по оплаті судового збору, послуг фахівця в галузі будівництва та професійної правничої допомоги.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 березня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду направлено відзив на позов. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5554486 від 23.11.2004 ОСОБА_2 є власником 4/10 частки будинку АДРЕСА_1 , шо належить на підставі договору дарування від 05.11.2004 №2055, ОСОБА_2 є власником земельних ділянок по АДРЕСА_1 загальною площею 379 кв.м.

Згідно акту про встановлення меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_5 , що було складено власниками житлових приміщень та представником користувачів суміжної земельної ділянки (Начальник ЖЕУ - 3), частина земельної ділянки за вказаною адресою знаходиться у загальному користуванні власників житлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 168005306 власниками будинку АДРЕСА_1 у відповідних частках є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладене, земельна ділянка, щодо якої висунуто вимогу про усунення перешкод в користуванні, знаходиться в загальному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та є власність Маріупольської міської громади в особі Маріупольської міської ради.

Зазначає, що позивачем надано докази, відповідно до яких, прибудинкова територія будинку АДРЕСА_6 середині будинку АДРЕСА_7 не має, та позивачем не надано відповідних відомосте, що підтверджують право власності чи право користування земельною ділянкою, щодо якої відповідачі перешкоджають в користуванні, доказів про перешкоджання відповідачами здійснення права користування квартирою позивача, не обґрунтовано необхідність знесення металевої огорожі, воріт належних відповідачу на праві приватної власності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкоду користуванні земельною ділянкою та у здійсненні права користування своїм майном, зобов`язання знести металеву огорожу та стягнення судових витрат ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Маріупольську міську раду.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Яровой А.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлено. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив.

Треті особи у судове засідання повторно не з`явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю або пояснень суду не надали, про причини неявки не повідомили/ надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Такі обставини, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно до них зміст спірних правовідносин.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2018, ОСОБА_1 на підставі договору дарування №365 від 10.02.2018 є власником квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.12.2002 №573/2 «Про надання громадянам України у власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, які перебувають у їх користуванні згідно з свідоцтвами про право на спадщину будинків та договорами дарування у Жовтневому, Орджонікідзевському та Приморському районах міста» надано у власність ОСОБА_7 земельні ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 379 кв.м., а земельні ділянки на АДРЕСА_1 площею 61 кв. м та 564 кв.м. було надано ОСОБА_8 .

Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 168005306 від 25.05.2019 власниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками земельної ділянки площею 0,0542 га.

На підставі договору дарування від 05.11.2004 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0379 га за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДН №159896 від 17.05.2005.

Актом про встановлення меж земельної ділянки встановлено, що межи земельної ділянки будинку АДРЕСА_1 в натурі проходять по огорожі, стінам будинку, а на відкритих місцях кути повороту закріплено знаками вказаними в інвентарній справі. Такий Акт про встановлення меж земельної ділянки було підписано суміжними землекористувачами, в тому числі начальником житлово-експлуатаційного управління №3 ОСОБА_9 .

Листом Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 21.09.2018 №В-14765-11-1.2.9 ОСОБА_1 було повідомлено, що її звернення з питань доступу до міській території, було розглянуто комісійно, та зазначено, що прибудинкова територія будинку АДРЕСА_4 , затверджена рішенням Маріупольської міської ради від 19.10.2010 № 5/46-6904. Згідно даного рішення територія зазначеного будинку має площу 3953,0 кв.м та розташована у середині двора. Відповідно до схеми прибудинкової території будинку АДРЕСА_8 не має. Відповідно до проекту будинку АДРЕСА_4 входи у під`їзди будинку виходять у внутрішній АДРЕСА_9 . АДРЕСА_10 торці АДРЕСА_4 боку АДРЕСА_11 АДРЕСА_1 відносяться до земель приватного сектора та використовується ОСОБА_2 на підставі державного акту.

Додатково зазначено, що відповідно до генерального плану- схеми будинку АДРЕСА_1 з 1957 року та на сьогоднішній день вхід до будинку оформлений окремо від будинку АДРЕСА_4 з приляганням до стіни.

В заяві про зміну позовних вимог від 09.04.2019 року позивач зазначає, що перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 у вигляди розміщення шлакових відході та зливної ями, усунуті.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивач також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України.

Відповідно до статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.

Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Водночас доводи позивача про те, що до неї перейшло право користування прибудинковою територію багатоквартирного будинку, а саме земельною ділянкою під вікнами належній їй квартири з сторони будинку АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на квартиру у багатоквартирному будинку, право користування на земельну ділянку не переходить та більш того вказана земельна ділянка не входить до складу прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 .

Щодо порушеного права та ким воно порушено, то суд виходить з того, що відсутнє порушення прав позивача.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що позивач у встановленому законом порядку не набула право користування на спірну земельну ділянку, така земельна ділянка знаходиться в правомірному користування власників будинку АДРЕСА_1 , підстави, на які посилалася ОСОБА_1 у позові, нею не доведені, судом не встановлені, у зв`язку з чим її вимоги не ґрунтуються на положеннях ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України та задоволенню не підлягають саме з підстав недоведеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18липня 2006 року).

Звертаючись з позовом до суду, позивачем сплачений судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову, тому сплачений позивачем судовий збір покладається на неї та поверненню їй не підлягає.

У справі представником ОСОБА_2 адвокатам Яровим А.В. заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн та витрат з отримання інформаційної довідки у розмірі 23 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1 4, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведеної норми процесуального права дає підстави для висновку, що розмір витрат на правничу допомогу визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 84, 89, 137, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Маріупольська міська радапро усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та у здійсненні права користування своїм майном, зобов`язання знести металеву огорожу та стягнення збитків і витрат на правову допомогу відмовити.

Понесені ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 гривні 40 коп. віднести на рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 523 грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржен е до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення виготовлено 12.12.2019 року.

Суддя О.А.Шевченко