Справа № 212/9966/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Курбакової Ю.О.

представника позивача адвоката Бутко О.О.,

представника відповідача: Корчака М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, -

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2018 року до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом звернулись, кожен окремо, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В своїх позовних заявах просили стягнути на свою користь в рахунок компенсації відшкодування моральної шкоди, завданої їм смертю батька при виконання ним трудових обов`язків в сумі по 176 200,00 гривень, кожному, без утримання податку на доходи фізичних осіб з відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

Позови мотивовано тим, що вони є дітьми ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до п.7 Акту форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві №17 від 11 листопада 2003 року, розділу 4 акту форми Н-5 розслідування групового нещасного випадку від 11 листопада 2003 року нещасний випадок на виробництві, під час якого був смертельно травмований ОСОБА_4 , стався внаслідок неприйняття необхідний заходів щодо безпечного виконання робіт з ручної очистки стрілочного переводу, невиконання вимог нормативних актів щодо забезпечення безпеки робітників під час виконання маневрів та при роботі в умовах порушення нормальної роботи СЦБ на станціях, низький рівень технологічної дисципліни серед робітників управління залізничного транспорту.

Відповідно до матеріалів розслідування нещасного випадку на підприємстві, нещасний випадок стався виключно з вини підприємства, вина ОСОБА_4 у нещасному випадку не встановлено, а нещасний випадок стався виключно з вини підприємства, зокрема у зв`язку з невиконанням своїх посадових обов`язків з охорони праці на виробництві посадовими особами ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

Позивач ОСОБА_3 в своїй позовній заяві зазначив, що йому заподіяні нервові потрясіння та душевні страждання, в зв`язку зі смертю близької людини, батька, позивач переносить моральні переживання. Також, слід зазначити що на час смерті батька позивачу було всього 12 років, і він вже залишився без батьківської підтримки та опіки. Внаслідок смерті батька в нього суттєво погіршився матеріальний стан, оскільки батько піклувався про нього та надавав йому матеріальну допомогу, незважаючи на те, що на час смерті він проживав з іншою сім`єю. Зважаючи на втрату батька, смерть якого настала у зв`язку з грубим порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у його особистому життя, позивач вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 176200,00 гривень буде відповідати його моральних страждань.

Також, позивач ОСОБА_2 в своєму позові зазначав, що у віці 8-ми років втратив батька, що призвело до того, що він тривалий час перебував у напруженому психічному стані. Внаслідок смерті батька суттєво погіршився матеріальний стан, оскільки батько піклувався про нього та надавав йому матеріальну допомогу, незважаючи на те, що на час смерті він проживав з іншою сім`єю. Зважаючи на втрату батька, смерть якого настала у зв`язку з грубим порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у його особистому життя, позивач вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 176200,00 гривень буде відповідати його моральних страждань.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що втратила рідну людину, яку дуже любила. На час смерті батька їй виповнилось лише 11 років, позивачка тривалий час перебувала у напруженому психічному стані, думки про його смерть її не полишають до теперішнього часу. Також, зазначила, що після смерті батька дуже погіршилось матеріальне становище, оскільки батько піклувався про неї та надавав матеріальну допомогу. Зважаючи на втрату батька, смерть якого настала у зв`язку з грубим порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у його особистому життя, позивач вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 176200,00 гривень буде відповідати його моральних страждань.

07 лютого 2019 року представник відповідача Громко Н.В. надала відзив на позовну заяву ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництві, в якій просив відмовити, оскільки вважає, що немає жодних доказів моральних страждань позивача. Також, зазначив, що ціна позовних вимог надто завищена.

Також, представник відповідача Громко Н.В. надала відзиви на позовні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди завданою смертю працівника на виробництві. В якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою від 22 квітня2019 року суд об`єднав в одне провадження вищезазначені позовні заяви та присвоїв справі єдиний номер 212/9966/18; 2/212/863/19. Оскільки, позивачі є дітьми загиблого ОСОБА_4 та звернулись до суду з однієї підстави до одного відповідача. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 188 ЦПК України, суд за клопотанням сторін або з власної ініціативи може об`єднати одне провадження декілька справ за позовами різних позивачів до одного й того самого відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на підстави викладені в позовній заяві, просив вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» Корчака М.В. просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на підстави викладенні в відзові на позов.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження, виданого Белінською сільською Радою Ленінського району Республіки Крим від 01 червня 1991 року, актовий запис № 12, батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Виконкомом Червоненської сільської Ради народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області від 10 листопада 1995 року, актовий запис № 14, встановлено, що батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Також, згідно свідоцтва про народження, виданого Белінською сільською Радою Ленінського району Республіки Криму від 24 грудня 1992 року, актовий запис № 19, встановлено, що батьками ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 28, виданого повторно 23 січня 2018 року Виконавчим комітетом Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, встановлюється, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 36 років.

Відповідно до акту №17 про нещасний випадок на виробництві, встановлено, що 28 жовтня 2003 року о 07 годині 50 хвилин на підприємстві ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступником якого є ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») стався нещасний випадок, в результаті якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримав смертельну травму.

Згідно Акту розслідування нещасного випадку, що стався 28 жовтня 2003 року на підприємстві відповідача, встановлено, що причинами нещасного випадку є: неприйняття необхідних заходів що до безпечного виконання робіт з ручної очистки стрілочного переводу; не виконання вимог нормативних актів щодо забезпечення безпеки робітників під час виконання маневрів та при роботі в умовах порушення нормальної роботи засобів СЦБ на станціях; Низький рівень технологічної дисципліни серед робітників управління залізничного транспорту.

Відповідно до ст.214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.440-1 ЦК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР.

Частиною 1 ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди

Водночас, на час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалось п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі Правила).

Згідно до ст.456 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено право на відшкодування шкоди певному колу осіб у разі смерті громадянина, пов`язаного з виконанням ним трудових обов`язків.

Саме застосування цих Правил і переліку осіб, що мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, зазначені у ст.456 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення правовідносин, які стали підставами цього спору, дозволяють зробити висновок про можливість відшкодування шкоди позивачем у даному випадку. Перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди перелічений у п.8 Правил.

Згідно п.8 Правил у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди (одержання частини втраченого заробітку) мають особи, які перебували на утриманні померлого, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Враховуючи, що на момент смерті позивачу ОСОБА_3 було 12 років, ОСОБА_2 було 8 років, ОСОБА_1 було 11 років, можна зробити висновок, що останні перебували на утриманні померлого ОСОБА_4

Отже, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, зокрема ст.440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, який не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день встановлення потерпілому працездатності (правова позиція Верховного Суду України згідно з постановою № 6-27цс12).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вище зазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи і це цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК України в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку із смертю батька встановлений в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Позивачі переносять моральні страждання, що позбавляє їх нормальних життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що внаслідок смерті батька у позивачів порушено звичайний для них спосіб життя, втрата близької людини, вимагає від них додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для позивачів опорою, моральною підтримкою, вони змушені переносити нервові потрясіння та душевні страждання незворотністю втрати.

Так, згідно положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить - 1921,00 грн., саме цей критерій у якості показника застосовує суд для цілей обрахування суми задоволених вимог по позову.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також з того, що з часу смерті батька позивачів пройшло п`ятнадцять років та враховуючи принцип розумності і справедливості, вважає що п`ятдесят п`ять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складатиме 105655,00 грн. - кожному, буде відповідною мірою матеріальної компенсації в даному випадку, а в задоволенні іншої частини позову слід відмовити.

Посилання представника відповідача на те, що позивачі не мають право на відшкодування моральної шкоди як члени сім`ї потерпілого, оскільки таке право виникло після набрання чинності ЦК України 2003 року, яким передбачено право члена сім`ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю (стаття 1167 ЦК України 2003 року), суд вважає необґрунтованими. Зазначена норма не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди членам сімей працівника, завданої його загибеллю в результаті нещасного випадку на виробництві, які виникли до 1 січня 2004 року, тоді як до 2004 року такі правовідносини регулювались статтею 440-1 ЦК УРСР, на яку і посилався позивач при обґрунтуванні своїх позовних вимог.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору.

Крім цього, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, в розмірі 1056,55 грн. за кожного позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.440, 441, 450, 456 ЦК України в редакції від 18 липня 1963 року,Постановою Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Конституцією України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 105 655 (сто п`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок нещасного випадку на виробництві, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір 1056,55 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 105 655 (сто п`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок нещасного випадку на виробництві, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів..

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат`на користь держави судовий збір 1056,55 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 105 655 (сто п`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок нещасного випадку на виробництві, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір 1056,55 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення виготовлено 05 червня 2019 року.

Суддя: Ю. В. Козлов