справа № 208/6975/18
№ провадження 2/208/1654/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.

за участю секретаря Каграманян Е.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про припинення права спільної сумісної власності на квартиру за вимогою іншого співвласника», -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- припинити право спільної часткової власності відповідача на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати позивача сплатити на користь відповідача 19367,60 грн. в якості грошової компенсації за 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачем право власності в цілому на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, їй, на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частка вищевказаної квартири належить відповідачці ОСОБА_2 , яка веде аморальний спосіб життя, у вищевказаній квартирі не проживає. Відповідач комунальні послуги не сплачує, разом з цим, поділити вищевказану квартиру на ізольовані приміщення, є не можливо. Оскільки відповідач даною квартирою не цікавиться; на отримання грошової компенсації вартості належної їй частки квартири не погоджується, позивач вважає можливим звернутись до суду, та просити суд на підставі ст.365 ЦК України, припинити право відповідача на частку у спільному майні; визнати за позивачем право власності на вищевказану квартиру в цілому, зобов`язавши позивача сплатити відповідачу вартість 1/2 частки вищевказаної квартири, яка дорівнює 19 367,60 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому ЦПК України порядку, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не надала, що дозволило суду визнати її неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, позивач та відповідач є співвласниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кожній з яких на праві власності належить 1/2 частина вказаного майна.

Оскільки співвласники вищевказаної квартири не можуть дійти згоди у питаннях володіння та користування спільним майном, позивач просить суд, на підставі ст.365 ЦК України, припинити право власності відповідача у спільному майні, зобов`язавши позивача сплатити відповідачу грошову компенсацію, а саме вартість 1/2 частини вищевказаної квартири.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно із ч.4, 5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України.

Зокрема, згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.2 ст.321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.321 ЦК України, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, як зазначено у п.6. Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» N 7 від 04.10.1991р., при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК (1963р.), це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється,

зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому

грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням

відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у

спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена

в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним

неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою

жилою площею.

Отже, положення статті 365 ЦК України регулюють випадки припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою позивача -співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі, та визначають умови такого виділу. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених пунктами 1 - 4 частини першої зазначеної статті, та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз указаних норм дає підстави суду для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливо з підстав, визначених пунктами 1-4 ч.1 ст. 365 ЦК України, та, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14.

В ухвалі ВССУ від 27 січня 2016 року у справі №6-12402ск15 суд зазначив, що відсутність іншого житла у співвласника квартири, частка якого припиняється на підставі ст.365 ЦК України, є істотною шкодою, що завдається йому у зв`язку з таким припиненням права власності.

Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, відповідач по справі є власником 1/2 частки спірної квартири, яка складається із 3-х кімнат, та має загальну площу 54,5 кв.м.

Оскільки частка, що належить відповідачці у спільному майні, становить 1/2, та відповідає 27,25 кв.м, суд відхиляє доводи позивача про те, що, належна відповідачу частка у спільному майні є незначною.

При цьому, як встановлено судом, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що, на час розгляду даної справи відповідач забезпечена іншим житлом, і, позбавлення відповідача права власності на 1/2 частину вищевказаної квартири не завдасть істотної шкоди відповідачу.

Крім того, згідно наданого позивачем «Звіту про проведення незалежної оцінки для визначення ринкової вартості нерухомого майна», виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Сервіспромексперт», вартість спірної квартири станом на 17.09.2018р. складає 94 082,00 грн.

Разом з цим, вищевказана оцінка є спірною, оскільки виконана суб`єктом оціночної діяльності, а не експертом, який попереджається судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду даної справи в суді, вимоги ч.2 ст. 365 ЦК України, а саме попереднє внесення позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду позивачем не виконано.

Таким чином, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження існування обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме тому, що, частка, належна відповідачу у праві спільної сумісної власності, є незначною, і, позбавлення відповідача вказаної частки не завдасть останній істотної шкоди.

Оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено факт існування обставин, визначених ст.365 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що, даний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд, керуючись ст.141 ЦПК України, вважає необхідним судові витрати по справі покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. 365 ЦК України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про припинення права спільної сумісної власності на квартиру за вимогою іншого співвласника» - відмовити повністю.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення повністю або частково, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складення повного судового рішення 02.08.2019р.

Суддя Нельга Д. В.