Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа №755/15375/17

провадження № 61-48474св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року у складі судді Гончарука В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Українець Л. Д., Немировської О. В.,

учасники справи:

позивач -відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач - позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , у якому просила визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 21 грудня 1983 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва 19 вересня 2017 року шлюб між ними розірвано.

За час шлюбу сторони придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 та вважає спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та свої вимоги обґрунтовує посиланням на вимоги статей 60, 71 СК України

ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , у якому просив визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вказана ним квартира була придбана подружжям ОСОБА_1 в 2012 року у рамках державної програми змішаного фінансування 70/30 придбана завдяки тому, що ОСОБА_2 мав відповідні пільги та підпадав під категорію осіб, що мали можливість придбати житло за зазначеною програмою.

Квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 вважає спільним майном подружжя та просить здійснити її розподіл, виходячи з принципу рівності часток.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири

АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Частково задовольняючи позов по визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив із суми виплат, які були сплачені подружжям під час шлюбу та тієї обставини, що перший внесок за дану квартиру відповідач ОСОБА_2 вніс до укладення шлюбу.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів участі в виконанні ним зобов`язань за договором про участь у фінансуванні квартири АДРЕСА_2 за договором від 02 лютого 2010 року.

Місцевий суд також дійшов висновку, що ОСОБА_2 не довів, що квартира АДРЕСА_2 була придбано за його рахунок і його грошові кошти.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

ОСОБА_2 оскаржив рішення суду першої інстанції в частині вирішення його зустрічного позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при вирішенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно застосував положення статей 69-71 СК України, та положення частини п`ятої статті 82 ЦПК України, відповідно до якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у 2018 року, ОСОБА_2 просить скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції скасувати частково, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд не дав оцінки поясненням заявника про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично перестали проживати як подружжя з 2003 року. При підготовці позовної заяви про розірвання шлюбу було допущено технічну помилку при зазначенні дати припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, а саме, замість

2013 року вказано 2003 рік. Крім того, суд не дав жодної правової оцінки тому факту, що підставою для участі в державній програмі будівництва житла за програмою «70х30» стала саме відповідна пільга заявника, оскільки він підпадав під категорію осіб, що мали можливість придбати житло за зазначеною програмою. Оформлення спірної квартири на ОСОБА_5 та сина мало формальний характер, оскільки за заявником вже була зареєстрована інша квартира -

АДРЕСА_1 .

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на касаційну скаргу не направили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 21 грудня 1983 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У 1976 році, до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримав однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 як член кооперативу ЖБК «Арсеналець-10». Перший пайовий внесок було зроблений ним до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 в розмірі 40% від повної вартості квартири в розмірі в сумі 1 650 крб. В період часу з 1976 року по грудень 1983 року було сплачено 1 152 крб. Загальна сума внесків складала

2 802 крб.

З грудня 1983 року по квітень 1986 року було внесено суму внесків за квартиру в розмірі 356, 4 крб. Загальна сума пайового внеску за квартиру складала 3 160,40 крб.

У квітні 1986 року був проведений обмін однокімнатної квартири АДРЕСА_3 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з виплатою різниці між сумами виплачених внесків за дані квартири станом на 01 квітня 1986 року в розмірі 1 722,4 крб.

Загальна сума паєнакопичення по квартирі АДРЕСА_1 склала 6 136,94 крб.

29 березня 1996 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 у Київському міському бюро технічної інвентаризації.

02 лютого 2010 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 був укладений договір про фінансування будівництва житла за програмою «70х30». Предметом договору є участь ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у фінансуванні будівництва жилого будинку на перетині проспекту Науки,80 та вул . Адмірала Ушакова,71 із розрахунку 70% - за кошти громадян, 30 % - за кошти міського бюджету. Об`єктом фінансування є двокімнатна

квартира АДРЕСА_2 .

20 квітня 2012 року позивачу ОСОБА_1 і третій особі ОСОБА_3 видано свідоцтво про право приватної власності в рівних частинах на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з виконанням умов договору про фінансування будівництва житла.

Свідоцтво в установленому законом порядку не оспорено та не визнано недійсним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва 19 вересня 2017 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. Ініціатором позову про розірвання шлюбу був ОСОБА_2 . Підставою розірвання шлюбу він зазначив той факт, що протягом останніх 14 років, тобто з 2003 року, він не підтримує шлюбних стосунків та не веде спільного господарства з ОСОБА_1 .

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 уточнив, що з ОСОБА_1 вони фактично перестали проживати як подружжя з 2009 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За положенням частини першої статті 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Встановивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перестали проживати як подружжя до укладення 02 лютого 2010 року між Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 договору про участь у фінансуванні спірної квартири АДРЕСА_2 , доказів щодо участі в виконанні взятих ОСОБА_1 і ОСОБА_3 зобов`язань за договором від 02 лютого 2010 року ОСОБА_2 не надав, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя.

Доводи касаційної скарги аналогічні підставам зустрічного позову та доводам апеляційної скарги були предметом дослідження судами та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, проте в силу положень статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська