ПОСТАНОВА

Іменем України

31 липня 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/3285/18

провадження № 22-ц/4809/1108/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року в складі головуючого судді Кадигроб С. М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

05.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 732,65 доларів США.

Позовні вимоги мотивувала тим, що за договором позики від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_2 отримала від неї в борг 7000 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто 173950 грн. боргу за договором позики від 06 жовтня 2014 року. Вказана сума визначена як гривневий еквівалент 7000 доларів США на день подачі позову станови на 06 липня 2016 року. На виконання рішення суду від 16 травня 2017 року вона отримала виконавчий лист, за яким Світловодським МРВ ДВС ГТУЮ в Кіровоградській області 29 травня 2017 року відкрите виконавче провадження №54030689. В 2018 році на виконання судового рішення боржник сплатила близько 4000 грн. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не повернула їй своєчасно борг і не виконала своєчасно рішення суду, сума, яка стягнута рішенням Апеляційного суду від 27 квітня 2017 року не відповідає сумі боргу. Станом на 27 квітня 2017 року, грошовий еквівалент 7000 доларів США складав 186121 грн. 60 коп., що на 12171 грн. 30 коп. більше, ніж було стягнуто на її користь. Станом на 19 листопада 2018 року гривневий еквівалент боргу в сумі 7000 доларів США склав 194284 грн. 79 коп., що на 20334 грн. 79 коп. або на 732,65 доларів США більше, ніж стягнуто на її користь рішенням Апеляційного суду від 27 квітня 2017 року. Повернення боргу може відбуватися як у національній валюті, так і в валюті, яка була передана у борг. З урахуванням того, що відповідач брала у борг долари США, вона бажає залишок боргу отримати саме у доларах США.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 732 долари 65 центів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що права ОСОБА_1 на повернення їй боргу за договором позики в доларах з боку ОСОБА_2 порушені і підлягають захисту в обраний нею спосіб.

Суд зазначив, що попереднє судове рішення про стягнення боргу в повній мірі не виконане, час повернення коштів за договором позики закінчився ще в квітні 2015 року, вартість наданої у доларах позики значно збільшилась, а тому відповідач зобов`язана сплатити різницю боргу, яка полягає у різниці еквівалентної вартості 7000 доларів США, між датою ухвалення судового рішення і на час звернення з даним позовом до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначила, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Просить звернути увагу, що за спірною позикою на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 березня 2017 року у цивільній справі № 401/2212/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 7 000 дол. США, яка в гривневому еквіваленті становить 173 950,00 грн. Вказане рішення змінене рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року в частині стягнення боргу, присуджено стягнення 173 950,00 грн. боргу за договором позики.

Вважає, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Присуджені до стягнення рішенням місцевого суду від 24 квітня 2019 року 732 долари 65 центів США не є боргом ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики, а є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України, які виникли внаслідок зростання офіційного курсу долара США по відношенню до гривні.

Також зазначає, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2019 року у цивільній справі № 401/2736/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування втрат від знецінення коштів внаслідок інфляції 23657 грн. 20 коп. та 3% річних за користування коштами в сумі 7405 грн. 98 коп., всього 31063 грн. 18 коп.

Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України нарахування втрат внаслідок інфляції та 3 % річних мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

Таким чином, ухваливши рішення про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми, суд компенсував втрати від знецінення гривні та захистив майнові права ОСОБА_1 .

Стверджує, що ухвалюючи рішення про стягнення з неї на користь позивача 732 доларів 65 центів США, суд першої інстанції не вказав правові підстави для їх стягнення.

Крім того, на день ухвалення судом рішення (24 квітня 2019 року) офіційний курс валют був наступним: 100 доларів США = 2668,80 грн.

Відповідно, різниця між гривневим еквівалентом 7000 доларів США станом на 24 квітня 2019 року та стягнутої за рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року сумою боргу є меншою і складає 12 866,00 грн. (7000 доларів США х 26,6880=186 816,00 грн. - 173 950,00 грн.), що в доларовому еквіваленті становить 482 долари 09 центів США (12 866,00 х 100 : 2668,80).

Також вважає, що строк позовної давності для стягнення збитків, передбачений ч. 1 ст. 257 ЦК України, сплив.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, змінено рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 березня 2017 року, справа № 401/2212/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в частині суми боргу, яка підлягає стягненню (а.с.6-7), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 173950 грн. боргу за договором позики.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що згідно розписки від 06.10.2014 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 7000 доларів США на термін 6 місяців.

Доказів повернення вказаних коштів ОСОБА_2 не надала, тому з неї на користь позивача стягнута сума боргу в національній валюті України в розмірі 173950 грн.

До матеріалів справи позивачем долучено копію вказаної розписки (а.с.5).

Крім того, рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 березня 2019 року ( справа № 401/2736/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за невиконання судового рішення), яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 08 липня 2019 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування втрат від знецінення коштів внаслідок інфляції 23657 грн. 20 коп. та 3% річних за користування коштами в сумі 7405 грн. 98 коп., всього 31063 грн. 18 коп. (а.с.65-67).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 16 травня 2017 року ОСОБА_1 отримала виконавчий лист на підставі рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 06 жовтня 2014 року в сумі 173950 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 1913 грн. 45 коп. Факт відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом та невиконання рішення суду в повному обсязі, сторони не заперечували. ОСОБА_2 належним чином грошові зобов`язання не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. З часу ухвалення рішення судом апеляційної інстанції 27 квітня 2017 року по 01 жовтня 2018 року, час визначений позивачем, тривалість періоду за який підлягають нарахування інфляційні втрати та 3% річних становить 518 днів.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (частина перша статті 1046 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Встановлено, що рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року залишається не виконаним.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті.

Посилання позивача на те, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2017 року з відповідача стягнуто позику в еквіваленті до долара США спростовується текстом судового рішення, згідно з резолютивною частиною якого позика стягнута виключно у національній валюті - гривні за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення, яке набрало законної сили, тому підстави для стягнення курсової різниці відсутні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц, провадження № 14-79 цс 18.

Частиною першою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

«Курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за його безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1057,20 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

У порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП: НОМЕР_1 , мешканки: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНПП: НОМЕР_2 , мешканки: АДРЕСА_2 , 1057,20 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко