Номер провадження: 22-ц/813/4690/19
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у складі судді Петренко В.С.,

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , просила суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 270000,00 грн., суму інфляційних збитків за договором позики у розмірі 17145,00 грн., та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 20.04.2016 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач - ОСОБА_2 позичив у неї грошові кошти у розмірі 358000,00 грн., які зобов`язався повернути до 01.01.2018 року.

Відповідачем було частково повернуто грошові кошти у розмірі 88000,00 грн., проте станом на 11.12.2018 року відповідачем у повному обсязі не виконані зобов`язання щодо повернення грошей, залишок за договором позики складає 270000,00 грн. Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача також суму інфляційних збитків за договором позики у розмірі 17145,00грн.

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру під АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності відповідачу - ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог та накладення арешту забезпечить виконання майнових вимог позивача у разі задоволення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позовубуло відмовлено. Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки у позові заявлено до стягнення 287145,00 грн., а вартість квартири, яка розташована в АДРЕСА_2 , загальною площею 50,5 кв.м., на яку позивач просить накласти арешт, значно перевищує розмір позовних вимог. Крім того, заява про забезпечення позову має ознаки штучного характеру, оскільки подана з наміром створити перешкоди та уникнути в майбутньому відповідальності у разі визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та ухвалення судом відповідного вироку.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в який просить ухвалу про відмову застосування заходів забезпечення позову скасувати, та постановити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Байло Є.С. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки у позові заявлено до стягнення 287145,00 грн., а вартість квартири, яка розташована в АДРЕСА_2 , загальною площею 50,5 кв.м., на яку позивач просить накласти арешт, значно перевищує розмір позовних вимог. Крім того, заява про забезпечення позову має ознаки штучного характеру, оскільки подана з наміром створити перешкоди та уникнути в майбутньому відповідальності у разі визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та ухвалення судом відповідного вироку.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду апеляційний суд не може виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 посилалась на ту обставину, що відповідач може здійснити відчуження належної йому квартири, що унеможливить виконання рішення у разі задоволення її позову.

Проте, позивачем до заяви про забезпечення позову не надано доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в той час як відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги чи заперечення.

Матеріали справи також не містять будь - яких належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 має наміри відчуження, чи здійснює будь-які дії з продажу цього майна, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою правовою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Крім того, до заяви про забезпечення позову заявником не надано, а матеріали справи не містять доказів вартості квартири під АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтями 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність доказів щодо наявності підстав, викладених в ст. 149 ЦПК України та достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що при вирішенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення в частині обгрунтування відмови у задоволенні заяви, оскаржувана ухвала на підставі ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець