УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2019 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Калінчук Ірини Володимирівни, приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попялк Володимира Володимировича, про визнання виконавчого напису, вчиненого 10 липня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І.В. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивач вказав, що зазначеним виконавчим написом запропоновано стягнути з ОСОБА_1 «невиплачену у строк частину заборгованості у вигляді грошової суми у розмірі 6117360 грн. 00 копійок, що є еквівалентом 240000 доларів США 00 центів на підставі Іпотечного договору №830/27/14-4/48/8-081, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. 28.02.2008 року за реєстровим номером №600 з усіма змінами та доповненнями; строк за який проводиться стягнення з 01.10.2018 по 10.07.2019; витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису 61174 грн. 00 коп., разом 6178534 грн. 00 коп.». Вказав, що цей виконавчий напис стосовно майна позивача було здійснено за Іпотечним договором від 28.02.2008 року №830/27/14-4/48/8-081, укладеним між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» на забезпечення виконання зобов`язань позивача за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №830/27/14-4/12/8-105 від 28 лютого 2008 року. Зазначив, що в подальшому права вимоги за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 830/27/14-4/12/8-105 від 28 лютого 2008 року неодноразово відступались іншим особам й на теперішній час в якості кредитора виступає саме ОСОБА_2 . Позивач вважає оскаржуваний ним виконавчий напис порушує його права, а тому зазначив, що у нього виникло право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Разом із позовом до канцелярії суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій останній просить суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №856 від 10.07.2019, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І.В. на користь ОСОБА_2 ; заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Попляку В.В. вчиняти виконавчі дії пов`язані з примусовим виконанням виконавчого напису №856 від 10.07.2019 року.

На думку заявника, існує висока вірогідність реалізації його майна у межах виконавчого провадження, зокрема шляхом проведення публічних торгів до розгляду даної справи по суті, що може призвести до незворотного порушення прав Позивача,оскільки він може втратити можливість витребування свого нерухомого майна у разі продажу його на публічних торгах.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, а саме: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на необхідність забезпечення основного завдання правосуддя ефективного поновлення в правах. Так, в п. 9 рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 КСУ зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно приватним виконавцем відкрито виконавче провадження та здійснюються виконавчі дії з виконання виконавчого напису нотаріуса, який оспорюється позивачем в судовому порядку.

Предметом позову у даній справі є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та заявлений представником позивача захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса взаємопов`язаний з предметом спору.

Заява про забезпечення позову в достатній мірі обґрунтована необхідністю забезпечення позову, позивачем викладено свої доводи щодо можливості настання несприятливих наслідків у разі невжиття таких заходів, а зазначені позивачем підстави та вид забезпечення позову є співмірними з пред`явленими вимогами, вид забезпечення позову обрано судом відповідно до ст. 150 ЦПК України, та він не порушує прав і охоронюваних законом інтересів відповідача.

Крім того, наявність виконавчого документа про звернення стягнення на нерухоме майно у стадії виконання, безсумнівно може призвести до реалізації такого майна в межах здійснення приватним виконавцем покладених на нього повноважень. Так, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що між сторонами існує спір, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому, суд вважає, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При цьому суд звертає увагу, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально - правових інтересів позивача та не має наслідком обмеження прав відповідача чи третіх осіб та носить тимчасовий характер.

Також суд вважає за можливе, враховуючи відсутність імперативного застосування зустрічного забезпечення згідно вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України, не вирішувати на даному етапі питання про визначення зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 155 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову, зокрема, за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153, 157 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №856 від 10.07.2019 року, винесеного приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук Іриною Володимирівною на користь ОСОБА_2 , заборонивши приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Попляку Володимиру Володимировичу вчиняти виконавчі дії, пов`язані з примусовим виконанням виконавчого напису №856 від 10.07.2019 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з дня її проголошення (підписання) суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно направляється заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність встановлену законом.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття нової ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський районний суд м. Харкова.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.08.2019 року.

Суддя Н.В. Якуша