Справа № 316/1495/18
Провадження № 2/316/118/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Бульби О.М.

секретар судового засідання Черкашина О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в загальному позовному провадженні, цивільну справу № 316/1495/18 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

29.08.2018 р. ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі свого представника: адвоката Шовкопляс Юрія Васильовича (а.с.10), який діє на підставі письмового договору (а.с.9) (далі представник позивача, ОСОБА_2 ) звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі відповідач, ОСОБА_3 ), в якій зазначає, що 18.01.1984 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , від якого мають двох дітей: ОСОБА_4 , 1984 року народження та ОСОБА_5 , 1987 року народження.

Також, зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось у зв`язку з постійними конфліктами та не порозуміннями в питаннях ведення домашнього господарства, що призвело до втрати почуття любові та поваги. З 01.08.2013 р. відповідач покинув сім`ю та проживає окремо, проблемами сім`ї не цікавиться. Спільного господарства не ведеться, ні морально, ні матеріально, подружжя один одного не підтримує, бажання спільного проживання у сторін відсутнє.

З підстав визначених ст.119 СК України, сторона позивача просить суд: встановити для подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 режим окремого проживання з 01.08.2013 р..

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Бульби О.М. від 31.08.2018 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.24).

Ухвалою Енергодарського міського суду від 18.01.2019 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.36).

У судовому засіданні, під час розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 та представник позивача: адвокат Шовкопляс Ю.В. вимоги позову підтримали у повному обсязі, надавши пояснення які фактично співпадають із змістом позову. Позовні вимоги просять задовольнити. Крім того, в судовому засіданні стороною позивача було зазначено суду про відсутність будь-яких інших доказів, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи в обґрунтування позову.

В судове засідання, для розгляду справи по суті вимог, відповідач ОСОБА_3 не з`явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про розгляд справи у його відсутності, про відкладення слухання справи до суду відповідачем не надано. Про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» за зареєстрованою адресою місця проживання/перебування відповідно до даних інформаційного повідомлення з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області від 30.08.2018 р. (а.с.23), яка співпадає з адресою місця проживання відповідача зазначеною позивачем у позові (а.с.2). Однак, до суду повернулися поштові конверти судового відправлення з відмітками «Укрпошти»: «за не запитом» та «адресат відсутній», що свідчить про неотримання їх відповідачем (а.с.41, 46).

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи по суті у відсутності відповідача, суд дійшов наступного.

Згідно п.4 ч.8 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як встановлено, судові повістки на ім`я відповідача які надсилались за адресою зареєстрованого його місця проживання/перебування не були отримані відповідачем та повернулися до суду. Даних іншої адреси за якою проживає відповідач, або місце його роботи, офіційна електронна поштова скринька, номера телефонного зв`язку у суду відсутні.

Судом, відповідно до положень п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України, не визнавалась обов`язковою явка відповідача в судове засідання.

Відзову на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи, що наявне одночасне існування умови визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, таких як: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин; відповідач не подав відзив; сторона позивача не заперечує проти вирішення справи в порядку заочного провадження, а також положення ч.4 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив: провести розгляд справи по суті вимог у відсутності повторно неявившегося відповідача на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, в порядку заочного провадження, ухваливши по даній справі заочне рішення.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 (відповідачем по справі) та ОСОБА_1 (позивачем по справі), 18.01.1984 р. було зареєстровано шлюб м/в РАЦС м.Нікополь, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис №55 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с.8). Неповнолітніх дітей, на час розгляду справи судом, сторони не мають.

Згідно ч.1 ст.18 Сімейного кодексу України (далі СК України), кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Абзацом 1 частини 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Наявності домовленостей між сторонами судом не встановлено.

Згідно частин 1, 3, 4 ст.56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.1 ст.119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

Сторона позивача зазначає на те, що відповідач покинув сім`ю 01.08.2013 р. та з того часу спільно сторони по справі не проживають, спільного господарства не ведуть, відповідач не має бажання спільно проживати. При цьому, в порушення ч.1 ст.76 ЦПК України, будь-яких доказів, тобто будь-яких даних, на підставі яких суд може встановити наявність зазначених стороною позивача, обставин (фактів), якими обґрунтовуються їх вимоги про встановлення режиму окремого проживання між подружжям з 01.08.2013 р. - стороною позивача суду не надано, а судом їх наявності не встановлено.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом у їх переконливості, відноситься до основної засади судочинства відповідно (п.3 ч.1 ст.129 Конституції України).

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Також, слід зазначити, що суду не заявлялось стороною позивача письмових або усних заяв чи клопотань, про виклик свідків, витребування, надання або долучення до матеріалів справи будь-яких інших доказів, крім тих, що наявні в матеріалах справи, на підтвердження обґрунтувань та вимог позову щодо наявності між подружжям режиму окремого проживання, у тому числі і з 01.08.2013 р. та пояснень наданих позивачем та представником у судовому засіданні.

Пунктом 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Аналізуючи встановлені у справі обставини, норми матеріального та процесуального права, та відсутність доказів на доведеність вимоги позову, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 12, 76-83, 89, 95, 131, 133, 141, 223, 247, 263, 265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення режиму окремого проживання подружжя - відмовити.

Повний текст рішення складено 07.06.2019 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба