Справа № 185/1116/18
Провадження № 2/185/219/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Снаткіна Д.О., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника позивача - адвоката Каленського І.Б., представника відповідача - адвоката Киричка Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/1116/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2018 адвокат Каленський І.Б. - представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить (з урахуванням уточнених вимог від 01.03.2018 року) стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 12928 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі проживають його батьки. Квартира АДРЕСА_2 , належить відповідачеві. 25.12.2017 з вини останнього сталося залиття квартири позивача, про що складено відповідний акт від 25.12.2017. Вартість відновлювального ремонту складає 12928 грн., проте відповідач відмовився відшкодовувати заподіяну шкоду. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації заподіяної матеріальної шкоди в сумі 12928 грн., та судових витрат.

Ухвалою від 03.04.2018 року Павлоградським міськрайонний судом Дніпропетровської області відкрито загальне позовне провадження у вищевказаній справі та призначена справа до підготовчого судового засідання.

Відповідно до ухвали від 10.05.2018 заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково, заборонено відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 29.05.2018 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Відзив на позовну заяву, інші заяви по суті справи, передбачені ЦПК України відповідачем суду подано не було.

У судовому засіданні представник позивача, позивач підтримали позовні вимоги, пояснивши, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_2 належить відповідачеві. 25.12.2017 з вини відповідача сталося залиття квартири позивача, в якій проживають його батьки, що підтверджується актом про залиття, та підтвердять свідки, зазначені в акті. Ремонт в квартирі позивач з батьками зробили за власний кошт, так як відповідач відмовився сплачувати кошти за ремонт. Відповідача запрошували, знайомитись та підписувати акт, він відмовився, потім приходив бачив наслідки залиття, погоджувався сплачувати кошти частинами, але домовитись вони не змогли, так як потім відповідач взагалі відмовився сплачувати кошти. В квартирі замінили шпалери, проводку та як вода текла з розеток, напільне покриття зняли, висушили та поклали назад. Меблі зіпсувались повністю, їх викинули, замість них купили нові. В подальшому надали висновок експертного дослідження в якому встановлено розмір шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , та зазначили, що просять стягнути шкоду в розмірі заявлених позовних вимог в сумі 12928 грн. в яку входять вартість матеріалів для ремонту та вартість робіт, вартість ДСП з підлоги в цю суму не входить, так як ДСП було просушено та покладено назад, вартість замінених меблів стягнути не просять. Також, просять стягнути судові витрати, які складаються з судового збору, витрат на послуги експерта в сумі 1430 грн., витрат на послуги адвоката в сумі 6599,89 грн., які підтверджуються відповідними актами та квитанціями, з яких 1099,89 грн. вартість бензину, по акту від 26.05.2019 на суму 1250 грн. квитанції про сплату цих коштів вони не мають, та позивач з представником надавати відповідну квитанцію не будуть.

Відповідач в судовому засіданні з початку позовні вимоги не визнавав в повному обсязі, зазначав, що дійсно 25.12.2017 в його квартирі АДРЕСА_2 відбувся порив труби теплопостачання, але порив стався не з його вини, а у зв`язку зі стрибком тиску в трубі теплопостачання, але доказів зазначених обставин в нього не має, та надати їх він не може та не вважає за необхідне. З актом залиття від 25.12.2017 він не згоден, комісія в його квартирі не була, акт він не підписував, акт отримав, акт не оскаржував. В подальшому визнав позовні вимоги частково, визнав, що 25.12.2017 відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 , порив дійсно стався в його квартирі АДРЕСА_2 , визнав шкоду в сумі 630 грн., яка зазначена в дефектному акті та необхідна для демонтування та монтажу лінолиума та осб, так як напільне покриття просушили і поклали назад, інший об`єм шкоди він не визнає. Зазначає, що приходив слюсар, який перекривав воду, заходив до нього в квартиру, усунув пошкодження муфти. В подальшому відповідач знову змінив свою позицію, став зазначати, що слюсар до його квартири не заходив, а пошкодження усував його батько. В подальшому відповідач знов змінив свою позицію, та зазначив, що згодний з фактом залиття, з актом від 25.12.2017 згоден в частині фіксації факту залиття, не згоден з його формою, не згодний з об`ємом залиття, зазначеним в акті та розміром встановленої шкоди, згоден сплатити суму 680 грн., яка зазначена в дефектному акті від 04.01.2018 та необхідна для демонтування та монтажу лінолиума та осб, хоча вважає зазначений доказ неналежним та недопустимим доказом, так як в ньому не зрозуміло щодо якої квартири, та якого випадку зроблено розрахунок.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову, пояснивши, що позивач не підтвердив належним чином факт залиття та вину відповідача, акт від 25.12.2017 не відповідає встановленій законом формі 4, вважає, що всі докази надані позивачем є неналежними та недопустимими, єдиним належним доказом вважає висновок судово-будівельної експертизи, про призначення якої позивач та представник клопотання не заявляли, також, вважає, що судові витрати не підтверджені належним чином. Щодо задоволення чи відмови в задоволенні позовних вимог підтримує позицію відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, відтворивши аудіо-запис (електронні докази), суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом було встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 33-35). В зазначеній квартирі проживають батьки позивача, зазначена обставина визнається сторонами та відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Квартира АДРЕСА_2 , розташована поверхом вище, на праві власності належить відповідачеві (а.с. 68).

Факт залиття, а також його обсяги були встановлені комісією, яка складалася з голови, бухгалтера ОСББ «Миру-67А» та сусідів, і відображені у відповідному акті від 25.12.2017 р. (а.с. 30-31). Відповідно до зазначеного акту 25 грудня 2017 року квартиру позивача було залито через порив в трубі теплопостачання, який стався в квартирі АДРЕСА_2 . Порив стався з вини власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 . У результаті аварії було залито: стелю та всі стіни в маленькій спальні, вода потрапила під підлогу (під покриття), ліжко, ковдру, подушки, матраци, пошкоджено електропроводку (відбулось закорочення), в маленькому коридорі, також, затоплено стелю, стіни, підлогу (покриття змокло повністю). Також, в акті від 25.12.2017 зазначено, що порив стався через те, що лопнула з`єднувальна муфта, яка була встановлена відповідачем, лише через годину донька відповідача звернулась до голови ОСББ за допомогою, тобто довгий час в квартирі АДРЕСА_3 зі стелі та розеток лилася вода. Також, в акті зазначено, що ОСОБА_4 від підпису та ознайомлення відмовився, що посвідчили свідки 26.12.2017

25.02.2019 року експертом Копиловою В.М. за заявою позивача було складено Висновок № 8 експертного будівельно-технічного дослідження, відповідно до якого вартість ремонтно-будівельних робіт разом з будівельними матеріалами, які було виконано в квартирі АДРЕСА_1 , на 25.02.2018 складає 14207 грн. При визначенні вартості ремонтних робіт по заміні підлог, експертом врахована тільки вартість ремонтних робіт. Вартість дощок, плит ДСП, плит ОSB, лінолеуму та плінтусі для підлог не враховувалась. Враховуючи акт про залиття, складений комісією ОСББ «Миру-67А», 26.12.2017, той факт, що виконані ремонтно-будівельні роботи, співпадають з ушкодженнями даної квартири, вказаними в акті, можливо сказати, що необхідність в виконанні ремонтно-будівельних робіт, виникла в результаті залиття квартири, яке трапилось 25.12.2017. За проведення дослідження позивачем було сплачено 1430,00 грн. (а.с. 181,182-205).

Факт залиття квартири позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , об`єми залиття, причину залиття, зазначені в акті від 25.12.2017 повністю підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 Також свідки підтвердили, що відповідач перебуваючи в квартирі позивача відмовився від ознайомлення з актом від 25.12.2017 та його підписання, зазначили, що про причину порива в трубі зазначив слюсар ОСОБА_9 , який заходив до квартири відповідача та усував пошкодження, також зазначили, що відповідач не допустив членів комісії в свою квартиру. Свідок ОСОБА_9 , окрім іншого, підтвердив факт залиття який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначив, що він був в квартирі АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 , причина була в з`єднувальній муфті, яку він замінив, за роботу йому сплатив відповідач, зазначив, що аварій в цей день по теплу в місті не було, членом комісії він не був, про причини аварії він особисто повідомив голові та бухгалтеру ОСББ, зазначив, що вода йшла навіть в підвал, та при такому пориві вода може йти в будь-яком напрямку.

В підтвердження розмірів спричиненої шкоди, та здійснення ремонтних робіт позивачем, також, надано копії товарних чеків та накладних та придбання матеріалів для ремонту (а.с. 132-137).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частинами 1,2, 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності з частиною 1 статті 1166 ЦК України матеріальна шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим майновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.

Згідно додатку № 4 вказаних правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир.

В акті про залиття обов`язково описується що трапилося і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.).

Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 638/7838/16-ц (провадження № 61-29055св18).

Вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок залиття його квартири, відповідач належними та допустимими доказами не спростував, під час надання пояснень фактично визнав факт залиття, причину залиття, те, що порив стався в його квартирі, не згоден з об`ємом залиття та розміром спричиненої шкоди, але жодних належних та допустимих доказів в підтвердження зазначених ним обставин суду не надав.

Відповідач вважає, що розмір шкоди складає 680 грн. сума, яка зазначена в дефектному акті від 04.01.2018 та необхідна для демонтування та монтажу лінолиума та осб (а.с. 32), хоча вважає зазначений доказ неналежним та недопустимим доказом, так як в ньому не зрозуміло щодо якої квартири, та якого випадку зроблено розрахунок. Суд погоджується з доводами відповідача про невідповідність зазначеного дефектного акту від 04.01.2018 ст. 77,78,79 ЦПК України, та не враховує зазначений доказ.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд критично ставиться до постійної зміни позиції відповідача щодо повного невизнання позову, чи його часткового визнання, тверджень представника відповідача про недоведеність факту залиття, вини відповідача, а також сумнівність експертного висновку, акту та інших доказів, наданих стороною позивача, без надання жодних доказів обставин на які вони посилаються, в тому числі щодо неналежності та недопустимості доказів, наданих позивачем.

Таким чином, аналіз наведених вище доказів у їхній сукупності, безумовно доводить і сам факт залиття, і наявність у цьому вини відповідача.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог (в межах заявлених), так як розмір шкоди в сумі 12928 грн. включає в себе суму вартості ремонтних матеріалів та вартість робіт, без врахування вартості матеріалів використаних повторно (покриття підлоги після просушки) та вартості пошкоджених меблів, та є меншим ніж розмір шкоди встановлений експертом з урахуванням зазначених обставин.

Щодо судових витрат необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1,6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідача звільнено від сплати судового збору так як він є інвалідом другої групи, тому судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до правової позиції ВСУ від 01.03.2017 у справі № 6-152цс17 зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-1544цс17 від 18.10.2017 сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору не звільняється від відшкодування витрат на правову допомогу.

Представником позивача надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних ним згідно договору від 22.01.2018, укладеного з позивачем (а.с. 14,39-40), відповідно до п. 4.2, 4.3 зазначеного договору надано акти виконаних робіт від 10.10.2018, 26.11.2018, 26.05.2019 та до зазначених актів квитанцію про сплату коштів на суму 4000 грн. від 22.01.2018, чеки на пальне на суму 1099,89 (а.с. 38,147, 157, 158), також надано товарний чек № 9 від 22.02.2019 на суму 1430 грн. сплата за проведення експертного будівельно-технічного дослідження.

В судовому засіданні позивачем та представником позивача зазначено, що ними надано квитанцію про сплату послуг адвоката на суму 4000 грн. відповідно до актів виконаних робіт від 10.10.2018, 26.11.2018 (3750 грн. +250 грн.), акту виконаних робіт на іншу суму 250 грн. вони не мають та надавати не будуть, стягнути не просять, по акту від 26.05.2019 квитанції про сплату коштів за послуги адвоката на суму 1250 грн. вони не мають, та надавати не будуть, хоча зазначену суму просять стягнути, також просять стягнути 1099,89 грн. витрат на пальне, та 1430 грн. за послуги експерта.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється КМУ.

Згідно з п. 5 Додатку до постанови КМУ від 27 квітня 2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Такі норми встановлені насамперед постановою КМУ "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" від 02 лютого 2011 року №98 та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59.

Відповідно до цих документів витрати на проїзд до місця відрядження і назад компенсуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Також компенсуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де проживає особа або ОСОБА_10 знаходиться суд.

Так, з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування від місця проживання представника позивача до місцезнаходження як суду першої інстанції, внаслідок чого підстав для компенсації вартості витрат палива, понесених представником позивача, у зв`язку із використанням ним власного автомобілю, суд не вбачає. Посилання ж позивача та його представника на можливість відшкодування витрат, підтверджених вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (3750+250) грн., які підтверджуються відповідними доказами, а саме договором від 22.01.2018, актами виконаних робіт від 10.10.2018 на суму 3750 грн. та від 26.11.2018 на суму 250 грн., квитанцією на суму 4000 грн. (а.с. 147,157,38), та є співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89,141,258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, суму в розмірі 12928 (дванадцять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , судові витрати в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко