Дата документу 12.02.2019
Справа № 334/871/18
Провадження № 2/334/553/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач є споживачем послуг, які надаються Концерном «МТМ» за адресою: АДРЕСА_1 , та за період з 01.11.2014 року по 01.09.2017 року отримав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 4517,16 грн. Споживачем за вказаний період оплата за надані послуги здійснювалась неналежним чином, а тому позивач просить стягнути з відповідача наявну заборгованість разом з понесеними ним судовими витратами у вигляді судового збору у розмірі 1762,00 грн.

До початку розгляду справи по суті представник позивача подав заяву від 18.07.2018 року, у якій просив провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 4517,16 грн. залишити без розгляду у зв`язку з тим, що в червні 2018 року відповідач повністю погасив вказану заборгованість, а судовий збір у розмірі 1762,00 грн. просить стягнути з відповідача, оскільки останній усунув порушення та сплатив борг уже під час судового розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Серболова Н.Н. в судовому засіданні проти залишення позову без розгляду не заперечувала, а в частині стягнення витрат по оплаті судового збору просила відмовити, обґрунтовуючи це тим що представником позивача не була доведена наявність у її довірителя саме такої суми заборгованості, яка вказана у позові, довіритель дійсно здійснив сплату заборгованості у червні 2018 року у розмірі 4340,32 грн., але вказана заборгованість була розрахована позивачем з врахуванням періоду, за який стягнення відбулося ще на підставі виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 06.07.2012 року судового наказу.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ст.257 ЦПК України встановлений вичерпний перелік підстав, при наявності яких суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду. Так, відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

Згідно ч.3 ст. 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача судового збору, представник позивача посилається на положення ч.3 ст. 142 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 142 ЦПК України встановлено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У даному випадку позивач не відмовився від позову, а залишив його без розгляду, а тому підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

При цьому, судом встановлено також необґрунтованість доводів представника позивача, що відповідач погасив заборгованість після пред`явлення позову.

Так, судом встановлено, що на ім`я відповідача ОСОБА_1 , в Концерні «МТМ» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , оскільки той є відповідальним квартиронаймачем та споживачем послуг, які Концерн «МТМ» надає за адресою: АДРЕСА_1 .

У липні 2012 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, в якій просив стягнути в солідарному порядку зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг Концерну, заборгованість, яка виникла за період з 01.01.2009 року по 01.04.2012 року у розмірі 3725,03 грн.

Судовим наказом № 0814/7360/2012 року від 06.07.2012 року вказана заява була задоволена та з боржниць було стягнуто вищевказану суму боргу, а також судовий збір у розмірі 107,30 грн.

27.03.2015 року постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції виконавче провадження № 37111217 щодо примусового виконання вищевказаного судового наказу було закрито, у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.

В обґрунтування даного позову Концерном надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що станом на 01.11.2014 року заборгованість відповідача перед концерном становила 3102,14 грн., яка розраховувалась виходячи з того, що станом на 01.05.2012 року існував борг у розмірі 3725,03 грн. Проте, згідно матеріалів справи зазначений борг у сумі 3725,03 грн. був стягнутий судовим наказом від 06.07.2012 року та сплачений у повному обсязі у 2015 році.

Тобто, станом на час звернення до суду з вказаним позовом, заборгованість, яка стягнута судовим наказом від 06.07.2012 року у розмірі 3725,03 грн., та яка була включена позивачем до розрахунку за даним позовом, не існувала.

З 01.11.2014 року по 01.09.2017 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, розташоване у за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 16604,06 грн., що підтверджується долученими до уточненого позову розрахунками. За вказаний період відповідачем за отримані послуги було сплачено 14833,05 грн., тобто загальна сума боргу за період з 01.11.2014 року по 01.09.2017 року склала 1748,68 грн., а не 4517,16 грн., на яку в первинному позові посилався Концерн «МТМ».

У зв`язку з тим, що заборгованість станом на 01.05.2012 року була відсутня (стягнута судовим наказом), та за період 01.05.2012 року по 31.10.2014 року Концерном нарахована вартість послуг складала 2630,15 грн., а ОСОБА_1 за вказаний період сплачено 2652,48 грн., то заборгованості за вказаний період не існувало.

Позивач у заяві від 18.07.2018 року просить провадження по справі в частині стягнення основного боргу залишити без розгляду, оскільки ОСОБА_1 у червні 2018 року, тобто після звернення позивача до суду, було повністю погашено заборгованість,

З розрахунків заборгованості встановлено, що за період з 01.09.2017 року по 30.11.2018 року (дата, на яку зроблено остаточний розрахунок заборгованості) Концерном було нарахована вартість послуг у розмірі 8762,82 грн., а відповідачем сплачено за вказаний період 12693,85 грн.

Таким чином, позивачем не доведено наявності на початок зазначеного періоду заборгованості і того, що відповідач здійснював її погашення після пред`явлення до суду позову про її стягнення.

З урахуванням викладеного, підстави для стягнення з відповідача судового збору, який поніс позивач при зверненні до суду з даним позовом, відсутні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сума сплаченого судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом складає 1822,00 грн., що підтверджується доданими до позову Платіжними дорученнями № 8341 від 12.09.2017 року, № 8437 від 12.09.2017 року, а це в свою чергу перевищує суму ставки судового збору, передбаченої п. 1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» на 60,00 грн., яку представник позивача просив повернути на поточний рахунок Концерну «МТМ» як надмірно сплачений судовий збір.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно ч. 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, встановлених п.1 ч.1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. З урахуванням вищевказаного, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та повернути Концерну «МТМ» надмірно сплачений судовий збір у розмірі 60,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 142, 257 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з 01.11.2014 по 01.09.2017 у сумі 4517,16 грн. - залишити без розгляду.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Запоріжжя Запорізької області повернути Концерну «Міські теплові мережі» на поточний рахунок № НОМЕР_2 в Філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, , надмірно сплачений судовий збір у розмірі 60,00 грн. (шістдесят гривень 00 коп.) за платіжним дорученням № 8341 від 12.09.2017 року, сплачений через Філію Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк».

Заяву Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення зі ОСОБА_1 судового збору у сумі 1762,00 грн. залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Особа, без участі якої було постановлено ухвалу, має право подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Турбіна Т. Ф.