КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь: аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини; аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4 000,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини; матеріальну допомогу на своє утримання в розмірі 6 000,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та понесені витрати на правничу допомогу за попереднім розрахунком в розмірі 7 000,00 грн.

На обґрунтування позову зазначено, що з 23 лютого 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей. Після фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин діти залишилися проживати з позивачем, однак питання щодо утримання дітей батьком у добровільному порядку не вирішено і з березня 2019 року відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні спільних дітей. Позивач не в змозі самостійно забезпечити дітям належний рівень життя, оскільки з 1 травня 2017 року по 5 березня 2020 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною, постійно хворіє, потребує коштів на лікування та має намір переїхати в орендоване житло. ОСОБА_5 хворіє на хронічні захворювання та навчається у спеціалізованій школі з поглибленим вивченням англійської мови, в якій харчування на місяць становить 800,00 грн, а оплата за послуги репетитора - 1 600,00 грн на місяць. ОСОБА_4 ОСОБА_6 також часто хворіє та відвідує дитячий садок, вартість харчування в якому становить 600,00 грн на місяць, а щомісячний внесок у садочок - 100,00 грн. Позивачем витрачаються значні кошти на медичні препарати. Відповідач офіційно працює на посаді комірника та має постійний дохід, при цьому, як зазначає позивач, відповідач також працює за сумісництвом експедитором та водієм доставки води, тому його загальний місячний дохід становить приблизно 27 000,00 грн. Оскільки відповідач інших осіб на утримані не має, працевлаштований, має відкритий рахунок в банку, автомобіль, отримує постійний дохід, крім офіційного розміру заробітної плати, його стан здоров`я дозволяє працювати, позивач вважає, що він має можливість сплачуватизаявлений нею розмір аліментів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з 1 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з 1 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1 000,00 грн, починаючи з 1 липня 2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Визначено, що рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання розподілу судових витрат у вигляді судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що малолітні діти сторін проживають та знаходяться на утримані позивача, тому вона має передбачене законом право як на матеріальне утримання спільних дітей так і на своє утримання до досягнення меншою дитиною трьохрічного віку, а зважаючи на встановлені обставини, які повинні враховуватися при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку про недоведеність спроможності відповідача надавати таке утримання у твердій грошовій сумі в заявленому позивачем розмірі.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач, від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Столяр О.П., звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача фактично понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що суд першої інстанції на власний розсуд визначив однаковий розмір аліментів на кожну дитину в розмірі 2 000,00 грн щомісячно, проте не врахував, що в залежності від віку дітей зростають і потреби на їх утримання, тому такий розмір аліментів не може забезпечити необхідний рівень життєдіяльності дітей та не відповідає встановленому прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому у позовній заяві було зазначено, що діти перебувають на обліку у закладах медичної допомоги та часто хворіють, що зумовлює необхідність купувати ліки та проходити додаткові медичні обстеження, але це витрати без урахування харчування, одягу, іграшок, заходів щодо відпочинку та оздоровлення дітей. Підтвердженням того, що доходи відповідача є більшими, ніж офіційно нарахована зарплата могли бути також показання свідків, але суд не задовольнив клопотання про розгляд справи з викликом сторін, а розглянув за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, що позбавило можливості викликати інших свідків, та об`єктивно дослідити усі обставини справи. Додатково позивач, з посиланням на додані до апеляційної скарги копії документів, зазначила, що відповідач володіє причіпом ПГМФ 830410, д.н.з. НОМЕР_2 , 13 квітня 2019 року відчужив у власних інтересах за 65 000,00 грн придбаний у період шлюбу автомобіль ВАЗ 211540, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , інших утриманців він не має, є працездатним, користується відкритим рахунком у ПриватБанку та отримує постійний дохід, крім офіційного розміру заробітної плати. Також судом не враховано, що у відповідача є квартира, придбана за спільні кошти подружжя у новобудові ЖК «Флагман» за адресою: АДРЕСА_1 , натомість позивач вимушена разом з дітьми проживати зараз у комунальній квартирі з батьками ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2019 року у справі № 755/5892/19 шлюб між сторонами було розірвано, тому можливості проживати у комунальній квартирі батьків колишнього чоловіка у позивача більше немає, відповідно виникла гостра потреба у переїзді та оренді житла для неї та дітей, які у свою чергу різного віку та різної статі, що потребує додаткових фінансових витрат. Однак, судом це не було враховано, а намір орендувати квартиру на час розгляду справи був ще не реалізований позивачем через відсутність коштів, тому й були заявлені вимоги в частині стягнення матеріальної допомоги на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 6 000,00 грн.

Відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися за направленою їм судовою повісткою-повідомленням, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 23 лютого 2008 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин діти залишилися проживати з позивачем у квартирі АДРЕСА_2 та перебувають на її утриманні.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, 29 липня 2019 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 755/5892/19, яким шлюб між сторонами було розірвано за позовом ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами статті 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 51 Конституції України тастатті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дочки в розмірі 5 000,00 грн та на утримання сина в розмірі 4 000,00 грн щомісячно, а суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі по 2 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, що відповідало засадам розумності та справедливості, а також можливості відповідача надавати допомогу для матеріального забезпечення дітей та їх гармонійного розвитку.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частини третя статті 182 СК України).

Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року становить 1 626,00 грн, з 1 липня - 1 699,00 грн, з 1 грудня - 1 779,00 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2 027,00 грн., з 1 липня - 2 118,00 грн., а з 1 грудня - 2 218,00 грн.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною четвертою статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 14 жовтня 2014 року була прийнята на роботу кухарем кафе «Гіпермаркету «Епіцентр К» № 4 м. Київ» за адресою: вул. Берковецька, 6-к, м . Київ . На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 1 травня 2017 року по 5 березня 2020 року на підставі наказу № 20/К4-в від 28 квітня 2017 року.

Згідно довідки про доходи позивача з місця роботи № К4/1167 від 16 травня 2019 року, ОСОБА_1 з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно доходів не отримано.

За даними довідки про доходи від 14 травня 2019 року, відповідач ОСОБА_2 займає посаду комірника у ТОВ «Олга-Логістик», а загальна сума його доходу за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно становить 19 769,75 грн.

Як вбачається з медичної довідки № 22 від 10 липня 2019 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1», діти сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають на «Д» обліку у зв`язку з тим, що діти хворіли.

За харчування ОСОБА_4 в дитячому закладі позивачем сплачується щомісяця 599,84 грн, а також витрачалися кошти на придбання ліків, що підтверджується доданими чеками з аптек.

Встановивши ту обставину, що у сторін є малолітні діти, які проживають з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є особою працездатного віку, яка має регулярний дохід, відомостей про наявність інших утриманців або незадовільного стану здоров`я не надав, тому спроможний надати матеріальну допомогу на належному рівні, з урахуванням стану здоров`я і матеріального становища дітей та їх батьків, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності покладення на відповідача аліментного зобов`язання у вигляді щомісячної сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн на утримання кожної дитини на користь позивача, що відповідатиме інтересам дітей, сприятиме їх нормальному розвитку та не поставить їх батька у скрутне матеріальне становище.

На спростування зроблених судом висновків позивач не навела переконливих доводів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, зокрема матеріали справи не містять доказів того, що загальний місячний дохід відповідача становить 27 000,00 грн, на час звернення до суду він мав у власності грошові кошти на банківському рахунку, нерухоме майно, яке приносило йому дохідчи поніс витрати на придбання рухомого майна за платним правочином або на його утримання, а також отримував інший дохід, окрім офіційного розміру заробітної плати.

При цьому встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку не є безумовною підставою для визначення судом саме такого розміру аліментів, адже розмір матеріального утримання дітей визначається відповідно до вимог статей 182, 183, 184 СК України, у тому числі з урахуванням доходу відповідача таінших обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів.

Більш того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що діти перебувають на обліку у закладах медичної допомоги та роз`яснив сторонам положення норм сімейного законодавства, а саме частину першу статті 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами та частину першу статті 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, а розглянув справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, що позбавило можливості викликати свідків та об`єктивно дослідити усі обставини справи не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до положень статей 19, 274 ЦПК України дана справа віднесена до категорії малозначних, відтак проводити її розгляд в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін є обов`язком суду лише в разі спростування існування однієї з умов, передбачених частиною шостою статті 279 ЦПК України, однак в ухвалі суду від 15 липня 2019 року таких обставин не встановлено і позивачем не наведено.

Крім того, для апеляційного перегляду ухваленого рішення суду розгляд справи було призначено у судовому засіданні суду з повідомленням (викликом) учасників справи, проте позивач та її представник будь-яких обґрунтованих доводів або належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надали.

Наявність у власності відповідача причіпу, продаж придбаного за період шлюбу транспортного засобу та відступлення самою позивачем на користь відповідача прав вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав від 28 лютого 2013 року № 460/ЕМ до звернення до суду з позовом не є правовою підставою для покладення на відповідача зобов`язання по щомісячній сплаті аліментів в розмірі, що перевищує половину його річного доходу.

Визначаючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 до досягнення меншою дитиною сторін трирічного віку, суд правильно застосував положення статті 84 СК України, за змістом якої дружина має право на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на зазначене та з урахуванням встановленого судом факту можливості відповідача утримувати позивача до досягнення меншою дитиною трирічного віку, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1 000,00 грн щомісячно, до досягнення малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Такий розмір утримання є справедливим і доказів того, що відповідач має об`єктивну можливість надавати матеріальну допомогу дружині у більшому розмірі, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про намір позивача орендувати квартиру, не можуть бути враховані судом при визначені розміру аліментів на дружину, оскільки такий намір на час розгляду справи в суді першої інстанції не був реалізованим, при тому, що її матеріальне становище не впливає на розмір утримання чоловіком і спору щодо права проживання дружини та дітей у нинішній квартирі не встановлено, а позивач, при визначенні місця свого проживання, має виходити з реального доходу батьків та інтересів дітей.

За частиною другою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 367 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, то новий розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 вересня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній