Дата документу 06.08.2019 Справа № 311/3550/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 311/3550/18 Головуючий у 1 інстанції Задорожко Д.А.
Провадження №22ц/807/2500/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, про захист порушеного права на виділення земельної частки (паю) в натурі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, про захист порушеного права на виділення земельної частки (паю) в натурі.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2017 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.2001 року, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого Василівської РДА 31 січня 1997 року, вона є власником земельної частки (паю), розміром, 4,46 в умовних кадастрових гектарах, у колишньому КСП «Орлянський», на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області.

На її запит про надання інформації щодо реєстрації земельної ділянки, Відділом Держгеокадастру у Василівському районі повідомлено, що земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2 , на підставі розробленої технічної документації із землеустрою меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виділена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 А отже, виділити земельну ділянку на місцевості, яка була вказана в карті (плані) та рахувалась за спадкодавцем ОСОБА_4 , не є можливим.

Звернувшись із заявою до Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області про надання викопіювання з кадастрової карти (плану) та дозволу на розробку технічної документації із землеустрою меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка повинна була бути виділена їй замість сертифікату на право земельну частку (пай) розміром 4,46 в умовних кадастрових гектарах, ОСОБА_1 отримала відповідь про відсутність вільної земельної ділянки на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області.

Посилаючись на неможливість реалізувати своє законне право на виділ в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання права власності на земельну ділянку, що гарантується ч. 2 ст. 14 Конституції України, просила суд зобов`язати відповідачів виділити їй земельну ділянку в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду державної власності на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 , виданого Василівською РДА 31.01.1997 в розмірі - 4,46 в умовних кадастрових гектарах.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області виділити ОСОБА_1 земельну ділянку в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду державної власності на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 , виданого Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області 31 січня 1997 року розміром 4,46 в умовних кадастрових гектарах. В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ГУ Держгеокадастру подало апеляційну скаргу, в якій посилалась на незаконність, порушення матеріального і процесуального права судом першої інстанції, просили скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення щодо виділення власникам земельних частко (паїв) у натурі (на місцевості) належить до повноважень сільських, селищних, міських рад. А до компетенції ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області належить саме передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб, а не виділення земельних частко (паїв). Крім того, зазначено, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік громадян, які мають право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель запасу чи резервного фонду.

17 липня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 в порядку ст. 360 ЦПК України, надійшов відзив на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру. Вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, і повинна бути відхилена, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року №5245- VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагенства України, а згодом до Держгеокадастру України. Посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №323/323/17 (провадження №61-9871св18) від 20 червня 2018 року та постанову Верховного Суду від 22 травня у справі 321/281/17 (провадження №61-26555св18) просила залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Так, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення права позивача на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) було підтверджено, а тому позов підлягає задоволенню шляхом зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області виділити їй ділянку в натурі (на місцевості) із земель резервного фонду державної власності на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, оскільки ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області є належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується, оскільки виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної частки (паю), розміром, 4,46 в умовних кадастрових гектарах, у колишньому КСП «Орлянський», на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.06.2001, згідно якого ОСОБА_4 (матір позивача) успадкувала право на земельну частку (пай) після смерті свого чоловіка - ОСОБА_5 (а.с. 7), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.12.2007, згідно якого ОСОБА_1 успадкувала право на земельну частку (пай) після смерті своєї матері - ОСОБА_4 (а.с. 9) та сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 , виданого Василівською районною державною адміністрацією Запорізької області 31.01.1997 (а.с. 6).

З листа Відділу Держгеокадастру у Василівському районі від 25 травня 2018 року вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2 , на підставі розробленої технічної документації із землеустрою меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була виділена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 15, зворот).

На звернення про визначення ОСОБА_1 земельної ділянки та надання викопіювання з кадастрової карти (плану) та дозволу на розробку технічної документації із землеустрою меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) замість сертифікату на право земельну частку (пай), розміром, - 4,46 в умовних кадастрових гектарах Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області, було повідомлено про відсутність вільної земельної ділянки на території Орлянської сільської ради, оскільки вся земля на території ради розпайована і знаходиться у користуванні (а.с. 17).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до закону, ОСОБА_1 має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу), оскільки це закріплено у статті 14 Конституції України.

Також, колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI, яким було внесено зміни до ЗК України, та змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Зазначений висновок також знайшов своє відображення у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року № 323/323/17 (провадження № 61-9871св18) та у постанові Верховного Суду від 22 травня у справі 321/281/17 (провадження №61-26555св18).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом проведена неправильна оцінка доказів, не враховані фактичні обставини справи та неправильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права, що привело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 08 травня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: