Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 397/814/16-ц

провадження № 61-23647св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області, у складі судді Пляка С. Л., від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградськоїобласті, у складі колегії суддів: Письменного О. А., Дьомич Л. М., Фомічова С. Є., від 08 грудня 2016 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у лютому 2010 року ОСОБА_2 отримала від неї 15 тис. доларів США для оплати послуг адвоката, який мав би захищати права її сина у суді у кримінальному провадженні, про що була складена розписка. Проте послуги адвоката нею були оплачені самостійно, а тому вважає, що відповідач безпідставно отримала ці кошти та повертати не бажає. Також вважає, що позов поданий в межах строку позовної давності, оскільки про порушення її прав вона дізналася у жовтні 2013 року, тобто після набрання вироком суду законної сили.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити, стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 442 500, 00 грн, з яких 375 000, 00 грн - основний борг за курсом Національного банку України, встановлений на час подання позову, та 67 500, 00 грн - 3 % річних за шість років прострочення виконання грошового зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачзвернулася до суду із позовом поза межами строку позовної давності, про застосування якого було заявлено стороною спору, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2016 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач про порушення свого права довідалася лише 10 жовтня 2013 року, перебіг строку позовної давності розпочався з 11 жовтня 2013 року, а тому, звернувшись до суду із цим позовом у червні 2016 року, вона не пропустила трирічний строк позовної давності. Суди, встановивши наявність заборгованості відповідача, не обґрунтували відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3 % річних за період з лютого 2010 року по червень 2016 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 397/814/16-ц розподілено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що ОСОБА_2 згідно розписки 22 лютого 2012 року отримала від ОСОБА_1 кошти у сумі 15 тис. доларів США. В тексті розписки не вказано зобов`язання вчинити певні дії чи надати певні послуги, розписка також не містить боргових зобов`язань і строку їх виконання. Складена розписка підтверджує лише факт передачі грошових коштів (а. с. 5).

Звертаючись до суду із позовом, позивач, посилаючись на положення статей 1212, 1214 ЦК України, просила стягнути із відповідача безпідставно набуті грошові кошти, а також 3 % річних, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання.

Відповідач подала до суду першої інстанції заяву від 15 липня 2016 року про застосування строків позовної давності (а. с. 42).

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стаття 266 ЦК України).

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною спору.

Позивач посилалася на те, що вона передала у 2010 році відповідачу грошові кошти для оплати послуг адвоката та в подальшому 22 лютого 2012 року відповідачем було складено розписку про отримання коштів у розмірі 15 тис. доларів США.

Позивач також посилалася на те, що вона особисто оплачувала послуги по наданню правової допомоги із захисту її сина у кримінальній справі, а тому їй було відомо про відсутність правових підстав у ОСОБА_2 для утримання грошових коштів ще до ухвалення 04 жовтня 2011 року Олександрівським районним суду Кіровоградської області вироку у справі її сина. Вирок апеляційного суду у вказаній кримінальній справі був переглянутий у касаційному порядку Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 10 жовтня 2013 року. Звернувшись до суду із позовом у червні 2016 року ОСОБА_1 пропустила трирічний строк звернення до суду за захистом порушеного права щодо повернення безпідставно набутих ОСОБА_2 22 лютого 2012 року коштів.

Враховуючи зміст розписки, заявлені позовні вимоги, посилання позивача на положення статті 1212 ЦК України, районний суд, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із спливом позовної давності до основної та додаткової вимоги.

Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів по суті спору.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович