У Х В А Л А

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 398/1793/18

провадження № 61-21867ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», яка підписана адвокатом Савчук Олександром Григорійовичем на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ Надра», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ Надра» Стрюкової І. О. та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору «Автопакет» № 401/28/03/2008/840-8620/КФ від 28 березня 2008 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ..

В обґрунтування позову зазначав, що 27 грудня 2017 року йому стало відомо, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2016 року було задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 22 158,45 доларів США кредитної заборгованості, 109 980,62 грн. неустойки та на користь держави 2 960,48 грн. судового збору.

Судове рішення ґрунтувалось на тому, що він, як поручитель підписав кредитний договір «Автопакет» № 401/28/03/2008/840-8620/КФ від 28 березня 2008 року та додатковий договір №1 від 27 грудня 2009 року до кредитного договору, укладеного між ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , чим взяв на себе зобов`язання щодо відповідальності за невиконання позичальником кредитних зобов`язань.

Зазначив що, він ніколи жодних договорів з ВАТ КБ «Надра» не укладав і не підписував, зокрема і договір «Автопакет» № 401/28/03/2008/840-8620/КФ від 28 березня 2008 року, що підтверджується висновком експертного дослідження від 05 травня 2018 року № 1540/1541/18-27.

Вважає, що зазначений договір відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним.

На думку позивача, перебіг строку позовної давності розпочався з того моменту, коли він дізнався про наявність спірного договору, тобто з 27 грудня 2017 року і до цього часу не сплив.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір «Автопакет» №401/28/03/2008/840-8620/КФ від 28 березня 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ..

Суд першої інстанції дійшов висновку, що підписання договору позивачем не відповідає його внутрішній волі, оскільки не був ним підписаний та є неукладеним, оскільки одна із сторін договору належним чином не підписала правочин, а отже і не погодила його всіх істотних умов, як цього вимагає ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 638, ч. 3 ст. 639 ЦК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ПАТ КБ «Надра» подало апеляційну скаргу та просила скасувати це судове рішення.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «Надра», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ Надра» задоволено частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Договір «Автопакет» №401/28/03/2008/840-8620/КФ від 28.03.2008, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано недійсним в частині поруки ОСОБА_1 ..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирішено питання щодо судового збору.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що недійсність окремої частини оспорюваного договору, не має наслідком недійсності інших його частин і договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Апеляційний суд дійшов до висновку, що недійсною є тільки частина оспорюваного договору в частині поруки, яка є одним із видів забезпечення виконання основного зобов`язання, в даному випадку кредитного, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ КБ Надра. При цьому, вказане зобов`язання забезпечено ще й договором застави.

02 грудня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «КБ «Надра», яка підписана представником Савчук О. Г. на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, у якій скаржник просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

Скаржник заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження та вказує, що повний текст постанови апеляційного суду банком отримано 31 жовтня 2019 року, що підтверджується копією супровідного листа апеляційного суду та штампом банку про отримання.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що скаржником обставини підтверджено належними та допустимими доказами, а саме копією супровідного листа апеляційного суду та штампом банку про отримання із зазначення дати, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій про ухваленні оскаржуваних судових рішень порушено норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позичальник та поручитель погодили умови кредитного договору, однак заперечень ні позичальник ні поручитель не висловлювали до моменту звернення Банку з позовом про стягнення заборгованості.

Також, вказував, що в рамках розгляду справи №398/4468/15-ц про стягнення заборгованості, де позивач був відповідачем по справі, жодних пояснень щодо незаконності договору з підстав його підписання не висловлював.

Вважає, що ОСОБА_1 порушено строки позовної давності, оскільки спірний договір було укладено в 2008 році, а отже строк подання позивачем позовної заяви про недійсність договору закінчився у 2011 році.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 вказано, що згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Суди встановили, що ОСОБА_1 просив визнати кредитний договір недійсним, оскільки він не підписував його і вказував, що від його імені діяла інша невстановлена особа.

Крім цього, судом встановлено, що за висновками судово-почеркознавчої експертизи №378/379/19-27 від 06 березня 2019 ркоу підписи від імені ОСОБА_1 у договорі «Автопакет» № 401/28/03/2008/840-8620/КФ від 28 березня 2008 року укладеного між ВАТ КБ "Надра" («Банк») та ОСОБА_2 («Позичальник») та ОСОБА_1 («Поручитель»), які містяться в графах «Поручитель» на перших п`яти аркушах та в графі розміщені «Поручитель ОСОБА_1 » на шостому аркуші, виконані не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.

Суд апеляційної інстанції вважав, що недійсність окремої частини оспорюваного договору, не має наслідком недійсності інших його частин і договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей договір був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Доводи касаційної скарги ПАТ «КБ «Надра» про те, що позивачем було порушено строки позовної давності є необґрунтованими, оскільки скаржником не було подану таку заяву під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Доводи скаржника щодо того, що при розгляді іншої справи про стягнення заборгованості за оспорюваним договором «Автопакет», в якій позивач був відповідачем, який не висловлював заперечень щодо незаконності договору з підстав його підписання не ним, а іншою особою є необґрунтованими, оскільки чинним процесуальним законодавством не обмежено право особи звертатися з позовом про захист своїх порушених прав з будь яких законних підстав.

Крім того, доводи викладені в касаційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та непогодженням з висновками суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Поновити Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» строк на касаційне оскарження рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2019 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», яка підписана адвокатом Савчук Олександром Григорійовичем на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 червня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ Надра», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров