Провадження № 2/161/3701/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
06 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Олексюка А.В.
за участі секретаря судового засідання Шумиводи О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Свою заяву обґрунтовує тим, що 23.11.1999 року Рівненським МВК Рівненської області її чоловіка ОСОБА_5 було призвано на військову службу, яку з листопада 1999 року по квітень 2001 року він проходив в Прикордонних військах України.

З січня 2002 року молодший сержант ОСОБА_5 проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України та займав посаду водія 2-ї секції автомобільних перевезень автомобільної групи відділення автомобільного забезпечення інженерно-технічного відділу Луцького прикордонного заводу.

22.01.2014 року ОСОБА_5 знову підписав контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 роки (з 22.01.2014 року по 21.01.2017 року).

З червня 2014 року ОСОБА_5 брав участь у бойових діях на Сході України.

31.07.2014 року з 03 год. 00 хв. по 04 год. 00 хв. в районі с. Василівка Амвросіївського району Донецької області проросійські бойовики та російські військові із застосуванням мінометів та гранометів здійснили обстріл відділення інспекторів прикордонної служби «Василівка» впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Донецького прикордонного загону. У результаті обстрілу та обвалення будівлі відділення прикордонної служби загинуло 5 військовослужбовців, 13 отримали поранення різного ступеня важкості. Через отримання механічної асфікції від здавлення тіла ОСОБА_5 , який входив до складу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинув.

Факт загибелі ОСОБА_5 при виконанні обов`язку військової служби 31.07.2014 року в районі села Василівка Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, був встановлений рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2018 року (справа №161/2956/18).
Через смерть чоловіка позивач втратила сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідної людини, що не дає їй можливості нормально спілкуватись з оточуючими, підтримувати соціальний спосіб життя та працювати, оскільки остання знаходиться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями.
Внаслідок втрати чоловіка, а також з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, ОСОБА_1 відчуває безперервні, невгамовні страждання та душевний біль, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування.
Вважає, що незаконними діями з боку Російської Федерації порушено невід`ємне право її чоловіка, ОСОБА_5 , на життя, гарантоване ст. 2 Європейської конвенції, його право на повагу до сімейного життя, у зв`язку з чим змушена звернутися із вказаним позовом, в якому просить стягнути із Російської Федерації на її користь моральну шкоду у розмірі 1 692 600 грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60 000 євро. Розмір моральної шкоди встановлений нею з урахуванням характеру і обсягу завданих їм моральних страждань, істотного порушення конституційних прав її чоловіка, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вона відчуває роками через неможливість відновити порушені права її чоловіка, її та дітей особисті права. Також, при визначенні розміру моральної шкоди вона керується практикою Європейського суду з аналогічних питань.
Ухвалою суду від 17 вересня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги викладені в позовній заяві підтримала, просила позов задовольнити.
Представник відповідача, який про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся через Посольство Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що відповідач відзив не подав, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з свідоцтва про одруження сері НОМЕР_2 від 15.06.2001 року позивач одружилася з ОСОБА_5 . Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 22-25).

З матеріалів справи встановлено, що 23.11.1999 року Рівненським МВК Рівненської області ОСОБА_5 було призвано на військову службу, яку з листопада 1999 року по квітень 2001 року він проходив в Прикордонних військах України.

З січня 2002 року молодший сержант ОСОБА_5 проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України та займав посаду водія 2-ї секції автомобільних перевезень автомобільної групи відділення автомобільного забезпечення інженерно-технічного відділу Луцького прикордонного заводу.

22.01.2014 року ОСОБА_5 повторно підписав контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строком на 3 роки (з 22.01.2014 року по 21.01.2017 року) і з червня 2014 року брав участь у бойових діях на Сході України.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер, що стверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про смерть від 05 серпня 2014 року, серії НОМЕР_3 (а.с. 36).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 травня 2018 року, яке набрало законної сили 19 лютого 2019 року, по справі №161/2956/18 було встановлено факт загибелі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , при виконанні обов`язку військової служби 31 липня 2014 року в районі села Василівка Амвросіївського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. (а.с. 37-45).
За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В силу ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.4 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме в т.ч. Донецької області, де загинув чоловік позивача.
Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
З матеріалів справи вбачається, також і встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації, в Донецькій області, загинув чоловік позивача, що завдало їй значної моральної шкоди, що виражається в основному - втратою рідної людини, що не дає можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки ОСОБА_1 , її неповнолітня дитина ОСОБА_2 та малолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 постійно знаходиться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., ІУ Женевською конвенцією 1949р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1,2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01.08.1975р., договори укладені між Україною та Росією в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому є на переконання суду державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.
Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачам моральної шкоди, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах «Хачукаевы против России» (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), «Сагаева и Другие против России» (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), «Исламова против России» (Islamova v. Russia (30/04/2015)), «Султыгов и Другие против России» (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)).
Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, істотних порушень їх прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також душевного болю від втрати рідної людини, почуття безпорадності, яку вони відчувають роками через втрату рідної людини, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу та її дітям моральної шкоди в сумі по 1 692 600 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 60 000 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).
Частиною ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Враховуючи те, що позивачем наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні їй моральної шкоди через загибель чоловіка внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 22, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суд, -.

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України задовольнити.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 692 600 (один мільйон шістсот дев`яносто дві тисячі шістсот) гривень, що є еквівалентом 60 000, 00 (шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 692 600 (один мільйон шістсот дев`яносто дві тисячі шістсот) гривень, що є еквівалентом 60 000, 00 (шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 692 600 (один мільйон шістсот дев`яносто дві тисячі шістсот) гривень, що є еквівалентом 60 000, 00 (шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 1 692 600 (один мільйон шістсот дев`яносто дві тисячі шістсот) гривень, що є еквівалентом 60 000, 00 (шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя
Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк