СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
Справа № 760/7825/19
№2-о/760/184/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

12 листопада 2019 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 ; заінтересована особа: Київська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення.

ІІ. Описова частина

18 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме: про встановлення факту належності їй нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності, набутого на підставі договору купівлі-продажу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що право власності на цей об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржею від 23.06.1993 №3/1406-1421 та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 09.08.1993 (реєстрова книга 13-26 за реєстровим № 136/29935).

Заявник зазначає, що з часом оригінал договору купівлі-продажу від 23.06.1993 було втрачено. До сьогоднішнього часу вона користується належною на праві власності квартирою за цією адресою, право власності на яку ніким не оспорюється.

Відновити втрачений правовстановлюючий документ на квартиру шляхом отримання дубліката, як стверджує Заявник, не виявляється за можливе, оскільки товарна біржа «Українська біржа» ліквідована, а вся документація передана в Державний архів м. Києва. При зверненні до Державного архіву м. Києва було отримано архівну копію договору купівлі-продажу від 23.06.1993, однак копія договору купівлі-продажу квартири не має силу дублікату та не є правовстановлюючим документом, що унеможливлює реалізацію права власності на належне заявниці нерухоме майно згідно із законом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт належності їй на праві власності об`єкту нерухомого майна.

18 березня 2019 року автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Коробенка С.В.

20 березня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник Заявника подав до суду заяву у якій повністю підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу без його участі.

Заінтересована особа - Київська міська рада, в судове засідання не з`явилась, про час та місці слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки представника суд не повідомили.

Виходячи з вище викладеного суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. (п.6 ч.1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України)

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. (ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України)

Судом встановлено, що 23 червня 1993 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 набула права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 . Цей договір на підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» зареєстрований на Товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» на виконання біржового контракту №3/1406 від 23 червня 1993 року, який в копії долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції чинній на дату укладання договору купівлі-продажу), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР, 1963 року, право продажу майна належить власнику.

Виходячи з положень ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного, за здійсненням угоди, дня. Угода вважається укладеною, з моменту її реєстрації на біржі.

Як роз`яснено у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Заяви про встановлення факту володіння будинком на праві власності не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, якщо будівництво не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно (ст.105 ЦК чи зареєстровано за іншою особою.

Аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що заявник ОСОБА_1 правомірно набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Факт набуття права власності на об`єкт нерухомого майно підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 23 червня 1993 року, зареєстрований на Товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» на виконання біржового контракту №3/1406 від 23 червня 1993 року, право власності за ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації, цей договір передано на зберігання до Державного архіву м. Києва, у зв`язку з ліквідацією Товарної будівельно-паливної біржі «Українська біржа».

В той же час, в силу положень ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» архівна копія договору купівлі-продажу не є документом, який може бути підставою для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Встановлення факту належності ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна має для заявника юридичне значення та необхідне для здійснення реалізації прав власника на володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст.76, 264, 265, 293, 315, 319 ЦПК України, суд вирішив:

1.Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності майна на праві власності задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 на праві приватної власності об`єкту нерухомого майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , право власності на яке набуте на підставі Договору купівлі-продажу від 23 червня 1993 року, зареєстрованого на Товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» на виконання біржового контракту №3/1406 від 23 червня 1993 року, де ОСОБА_1 зазначена як «Покупець».

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.Заявник: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Заінтересована особа: Київська міська рада, адреса: м. Київ, вулиця Хрещатик, 36, .

Суддя: