Номер провадження: 22-ц/813/1826/19
Номер справи місцевого суду: 520/7770/18
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року про примусове проникнення до житла боржника у цивільній справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевіча Степана Вікторовича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2018 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевіч С.В. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржниці - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить боржниці на праві власності, стверджуючи, що боржниця ухиляється від виконання судового наказу Жовтневого районного суду м. Маріуполя, Донецької області, виданого 22.04.2010 року про стягнення грошових коштів в сумі 1611296,74 грн. на користь ПАТ «Укрсоцбанк». З метою проведення опису майна боржника державний виконавець 17.01.2018 року, 21.03.2018 р. і 05.06.2018 року здійснив вихід за адресою фактичного місця проживання боржниці домоволодіння АДРЕСА_1 . Згідно з актами державного виконавця до домоволодіння він не потрапив, двері йому не відчинили. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 , яке перебуває в іпотеці у ПАТ «Укрсоцбанк». До теперішнього часу вимоги виконавчого документу не виконані, грошові кошти стягувачеві не сплачено, виклики державного виконавця і вимоги державного виконавця щодо виконання судового наказу у добровільному порядку було проігноровано (а.с. 2).

26 червня 2018 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевіча С.В. про примусове проникнення до житла боржника задоволено. Надано дозвіл головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевічу С.В. на примусове входження до домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 у супроводі двох понятих із залученням працівників поліції в установленому законом порядку, з метою примусового виконання судового наказу №2-Н-392/10, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя 22.04.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСоцбанк» грошових коштів у сумі в сумі 1611 296,74 грн ( а.с. 26-28).

26 жовтня 2018 року не погоджуючись з вказаною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з апеляційною скаргою. Так, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала прийнята судом незаконно, без з?ясування всіх обставин справи, ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом порушено конституційне право на недоторканість житла. Боржник ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження, та жодним чином не чинила перешкод у вільному доступі до домоволодіння. Окрім того законодавство не передбачає, що при зверненні стягнення на нерухоме майно державний виконавець має право примусово входити в житлового приміщення. Тому апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу (а.с. 36-40).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Колеснікова Г.Я. від 12.11.2018 року було поновлено строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження в справі (а.с. 44-45). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.11.2018 року справа була призначена до розгляду (а.с. 50).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. та ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт, як ініціатор процесу на цій стадії, за логікою цивільного процесуального законодавства в системному взаємозв`язку з завданнями та засадами цивільного судочинства, повинен цікавитись рухом власної скарги у разі наявності процесуальної зацікавленості в її розгляді з особистою участю. Крім того, будь-який учасник провадження має можливість дізнатись інформацію про час та місце проведення судового засідання також на офіційній сторінці суду в мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець у порядку, визначеному законом, звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, оскільки, в даному випадку єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до житла боржника для опису майна з метою подальшої його реалізації в рахунок погашення заборгованості.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно прийшов до таких висновків, а тому задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Згідно зі ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до статей 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із заходів примусового виконання рішення є звернення стягнення на майно боржника, за яким на державного виконавця покладено обов`язок по проведенню виконавчих дій щодо виявлення майна, його арешту (опису), вилучення та примусової реалізації.

При цьому державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу, зобов`язаний керуватися нормами Закону України "Про виконавче провадження", зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановления вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна.

На думку суду, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Державним виконавцем не надано відомостей стосовно того, що саме боржник перешкоджає та ухиляється від добровільного виконання рішення суду. Державним виконавцем не надано доказів, які підтверджували б обставини щодо здійснення державним виконавцем дій, спрямованих на добровільне виконання рішення, немає відомостей про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, немає доказів, що боржник уникає викликів державного виконавця та перешкоджає проведенню виконавчих дій, тобто не додано доказів, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла чи іншого володіння у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння. Апеляційний суд звертає увагу на те, що додатки до розглянутого судом подання, не містять всіх матеріалів виконавчого провадження, з яких можна було б зробити висновок, як про факт перешкоджання, так і власне про факт обізнаності боржника про виконавче провадження.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції порушив норми процесуального права, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України скасовує оскаржувану ухвалу та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року про примусове проникнення до житла боржника скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

02.08.2019 року м. Одеса