Справа № 203/1167/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади в особі Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з подальшим зняттям з реєстрації за місцем проживання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрований та проживає з 05.10.1980 року. Разом з ним в квартирі зареєстрована та проживає його дружина ОСОБА_5 Крім того, в квартирі зареєстровані та проживали його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Проте, з 2002 року останні в квартирі не проживають, витрат по утриманню житла не несуть, за комунальні послуги не сплачують. Реєстрація відповідачів в квартирі створює для нього ряд проблем щодо безперешкодної реалізації прав власника, можливості отримати субсидію на забезпечення покриття витрат з комунальних послуг. Також відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» він є суб`єктом декларування та на нього покладено обов`язок декларувати майно та доходи себе та членів сім`ї. Однак, оскільки відповідачі не проживають разом з ним та не ведуть спільний побут, він не є обізнаним про їх доходи та майно, це ускладнює йому щорічне декларування. В зв`язку з цим, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , з подальшим зняттям з реєстрації місця проживання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились. В наданих клопотаннях просили розглядати справу без їх участі. При цьому, в клопотаннях підтвердили, що дійсно з 2002 року в квартирі не проживають, однак проти позову заперечують, оскільки бажають зберегти своє місце реєстрації за даною адресою.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та клопотаннях відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

Також у вказаній квартирі, зареєстровані дружина позивача ОСОБА_5 та його сини - відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Як зазначив позивач з 2002 року відповідачі в квартирі не проживають, витрат по утриманню житла не несуть, за комунальні послуги не сплачують.

Вказані обставини визнали в своїх клопотаннях відповідачі. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню в силу ч.1 ст.82 ЦПК України.

У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до термінів, наведених в ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:

-місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

-місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З урахуванням наведених вище положень законодавства та вставленого судом факту не проживання відповідачів з 2002 року, в квартири, яка належить позивачу, суд приходить до висновку, що відповідачі в силу ч.2 ст.405 ЦК України втратили право користування квартирою.

В зв`язку з цим, а також враховуючи, що наявність їх реєстрації в належній позивачу квартирі, створює останньому перешкоди у вільному користуванні майном та реалізації прав власника, позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Поряд з цим, в задоволенні позовних вимог в частині подальшого зняття відповідачів з реєстрації в квартирі слід відмовити, оскільки в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для подальшого зняття цієї особи з реєстрації.

В зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачів відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1536 грн. 80 коп. - по 768 грн. 40 коп. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.150 ЖК України, ст.ст.16,319,321,383,391,405 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст.4,5,10,11,12,76-82,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади в особі Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з подальшим зняттям з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 06.08.1996 року) на користь позивача ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1536 грн. 80 коп. - по 768 грн. 40 коп. з кожного з відповідачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 червня 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак