КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/11807/18

11 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання, -

в с т а н о в и в:

02 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 серпня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Nissan Micra", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки "Nissan", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить їй на праві власності.

25 листопада 2015 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "НОВА".

У результаті дорожньо-транспортної пригоди їй було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 9 374,38 грн., що підтверджується рахунком ФОП ОСОБА_4 № Сч- Ш-2423 від 22 грудня 2015 року.

Враховуючи наведене просила стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" страхове відшкодування у розмірі 9 374,38 грн., пеню за час прострочення виконання зобов`язання за період з 22 березня 2016 року по 18 липня 2018 року у розмірі 6 585,18 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання за період з березня 2016 року по липень 2018 року у розмірі 3059,86 грн. та три відсотки річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 22 березня 2016 року по 18 липня 2018 року у розмірі 653,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 11 квітня 2019 року позивач ОСОБА_2 надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зазначала, що суд дійшов помилкового висновку про те, що єдиним доказом, який може підтверджувати розмір завданого збитку внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП є звіт, складений суб`єктом оціночної діяльності. Згідно норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі оцінки або експертизи лише у випадку недосягнення згоди про розмір страхового відшкодування. У свою чергу, нею подано до суду докази вартості виконаних робіт необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, оскільки страховик їх самостійно не визначив. Крім того, під час розгляду справи, страховик не заперечував проти позовних вимог. Звертає увагу на те, що суд не обгрунтував свій висновок про те, що наданий на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди рахунок ФОП ОСОБА_4 № Сч- Ш-2423 від 22 грудня 2015 року не є належним доказом у справі .

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Більчук Олександр Олександрович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Nissan Micra", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки "Nissan", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 11-12, 15).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 9-10).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Nissan Micra", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Нова", що підтверджується укладеним 18.04.2015 року полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АІ/5850238, строк дії якого до 17.04.2016 року включно, страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн., розмір франшизи - 0 грн. (а. с. 13).

Згідно рахунку ФОП ОСОБА_4 . № Сч- Ш-2423 від 22 грудня 2015 року, вартість запасних частин та виконаних робіт по ремонту автомобіля марки "Nissan Tiida", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , становить 9 374,38 грн. (а. с. 17).

Звертаючись до суду з даним позовом до Приватного акціонерноготовариства "Страхова компанія "Нова", ОСОБА_1 посилалася на те, що страхова компанія не виплатила їй страхове відшкодування у розмірі 9 374,38 грн., а тому просила стягнути з відповідача зазначену суму страхового відшкодування, а також пеню за час прострочення виконання зобов`язання за період з 22 березня 2016 року по 18 липня 2018 року у розмірі 6 585,18 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання за період з березня 2016 року по липень 2018 року у розмірі 3059,86 грн. та три відсотки річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 22 березня 2016 року по 18 липня 2018 року у розмірі 653,00 грн., а всього 19 672,42 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру матеріального збитку, завданого пошкодження автомобіля позивачки під час дорожньо-транспортної пригоди 29.08.2015 року.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно з пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до пункту 34.1 статі 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно до п. п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно п. 37.2 ст. 37 зазначеного Закону, рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 29 серпня 2015 року, в якому також зазначила, що транспортний засіб можна оглянути на АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відомостей про огляд автомобіля протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду матеріали справи не містять.

Позивачкою було проведено відновлювальний ремонт автомобіля марки "Nissan Tiida", реєстраційний номер НОМЕР_2 у ФОП ОСОБА_4 та 22 грудня 2015 року здійснено оплату вартості ремонтних робіт та запасних частин, використаних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, в сумі 9 374,38 грн.

23 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" заяву про виплату страхового відшкодування до якої було додано рахунок № Сч-Ш-2423 від 22 грудня 2015 року на суму 9 374,38 грн. (а.с.15)

Матеріали справи не містять відомостей про здійснення Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" страхової виплати у строки, визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В обґрунтування розміру заявлених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування ОСОБА_1 посилалась на рахунок № Сч-Ш-2423 від 22 грудня 2015 року ФОП ОСОБА_4 за яким вартість запасних частин та виконаних робіт становить 9 374,38 грн. (а.с. 17).

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до частин 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Відповідачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» не надано доказів визначення іншої суми страхового відшкодування на спростування понесених позивачкою витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Колегією суддів також враховується й те, що відповідачем не надано суду звіту про оцінку завданої шкоди, як і не надано мотивованого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно рахунку № Сч-Ш-2423 від 22 грудня 2015 року ФОП ОСОБА_4 вартість запасних частин та виконаних робіт по відновленню автомобіля марки "Nissan Tiida", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 становить 9 374,38 грн. Зазначена сума включає в себе вартість підкрилку заднього лівого - 950 грн., матеріали для кузовних та малярних робіт - 2000 грн., рихтувальні роботи, шиномонтаж та комп`ютерний підбір кольору на загальну суму 6424,38 грн.

Всі зазначені в рахунку № Сч-Ш-2423 ФОП ОСОБА_4 від 22 грудня 2015 року матеріали та роботи відповідають характеру пошкоджень, отриманих автомобілем позивачки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.08.2015 року, а саме: пошкодженням задніх лівих дверей, заднього лівого крила, заднього бамперу, задньої лівої надколісної арки.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що наданий позивачкою на підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої їй внаслідок пошкодження її автомобіля під час ДТП 29.08.2015 року рахунок № Сч-Ш-2423 ФОП ОСОБА_4 від 22 грудня 2015 року є належним доказом на підтвердження завданої шкоди та розміру страхового відшкодування у сумі 9 374,38 грн., доводи апеляційної скарги про неправильність висновку суд першої інстанції про недоведеність вказаної позовної вимоги належними доказами є обгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені за час прострочення страховиком виконання зобов`язання по виплаті страхового відшкодування за період з 22 березня 2016 року по 18 липня 2018 року у розмірі 6 585,18 грн., інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання за період з березня 2016 року по липень 2018 року у розмірі 3059,86 грн. та трьох відсотків річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 22 березня 2016 року по 18 липня 2018 року у розмірі 653,00 грн., колегія суддів також вважає обгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п.35,6 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування,

сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПрАТ "Страхова компанія " Нова" та ОСОБА_3 , але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16).

Як зазначалося вище, 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" заяву про виплату страхового відшкодування.

Страхове відшкодування мало бути сплачене не пізніше, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто не пізніше 22 березня 2016 року.

Позивачка просила стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3 % річних з березня по липень 2018 року, та вимоги в ході розгляду справи не уточнювала, тому керуючись ч.1 ст.13 ЦПК України та ч. 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує справу в межах заявлених вимог.

За розрахунками позивача, які перевірені судом апеляційної інстанції, пеня за час прострочення виконання зобов`язання за період з 22 березня 2016 року по 18 липня 2018 року становить 6 585,18 грн., інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання за період з березня 2016 року по липень 2018 року становлять 3059,86 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 22 березня 2016 року по 18 липня 2018 року становлять 653,00 грн.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 13 лютого 2019 року та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову, стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 9374,38 грн., 6585,18 грн. пені, 3 % річних в сумі 653 грн. та інфляційних втрат в розмірі 3059,86 грн., а всього 19 672,42 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи ОСОБА_1 було понесено судові витрати по сплаті судового збору до суду першої інстанції в розмірі 704,80 грн. та за подання апеляційної скарги судового збору в розмірі 1057,20 грн., а всього 1762 грн.

Отже, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 22,625, 979,1192 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 29, 33, 34,36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за час прострочення виконання зобов`язання задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) страхове відшкодування в сумі 9374,38 грн., 6585,18 грн. пені, 3 % річних в сумі 653 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3059,86 грн., а всього 19672,42 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року

Головуючий: Судді: