Справа № 153/1122/19
Провадження № 22-ц/801/2373/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 рокуСправа № 153/1122/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 153/1122/19

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 вересня 2019 року, повний текст якого складено 27 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Дзерина М.М.,

встановив:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який обґрунтовував тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає з матір`ю. Сторони не дійшли згоди щодо порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Ямпільської райдержадміністрації від 15 березня 2016 року за №12 батьку рекомендовано брати участь у вихованні та утриманні сина; для спілкування з дитиною визначено основний час: щоп`ятниці з 16:00 год до 19:00 год, ОСОБА_2 рекомендовано не перешкоджати батькові у спілкуванні з сином.

Однак відповідачка не виконує рішення комісії і чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, обмежуючи його право брати участь у вихованні сина, що стало підставою для звернення з цим позовом.

Керуючись ст. 159 СК України, просив усунути перешкоди у його спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , встановивши наступний графік зустрічей із дитиною:

- кожну суботу та неділю - з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв за місцем фактичного проживання позивача ( АДРЕСА_1 )без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до баби і діда;

- кожен день народження дитини, а саме 06 вересня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 10 год 00 хв до 18 год 00 хв;

- кожні шкільні канікули (весняні, літні, осінні та зимові) на період не менше 7 (семи) діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України.

Стягнути з відповідачки судові витрати.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Ухвалено усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні із рідним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 та встановлено наступний графік зустрічей з дитиною:

1. Кожну першу суботу місяця та останню суботу місяця в період часу з 10 год 00 хв до 12 год 00 хв за фактичним місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 та визначивши місця для прогулянок в межах міста Ямпіль Вінницької області.

2. Кожен день народження ОСОБА_3 , а саме 06 вересня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 10 год 00 хв до 12 год 00 хв у вихідний день та з 16 год 00 хв до 18 год 00 хв у будній день.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 384, 20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції визнав доведеними обставини, що відповідачка чинить позивачеві перешкоди у спілкуванні з дитиною. Встановлюючи графік побачень та спільного відпочинку, суд першої інстанції враховував вік дитини, графік зайнятості у зв`язку з навчанням, стан здоров`я, необхідність у лікуванні, позицію комісії з питань захисту прав дитини. Визначений спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні сина, на думку суду, відповідатиме найвищим інтересам дитини, не перешкоджатиме її гармонійному розвитку та не буде суперечити обсягу прав та обов`язків обох батьків щодо дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції безпідставно зменшив заявлений ним у позовній заяві обсяг прав та обов`язків як батька на безперешкодне спілкування та побачення із сином, не аргументувавши такі висновки. Зокрема, не мотивовані висновки суду щодо відмови в частині вимог про можливість поїздок разом з сином до баби та діда, за місцем їх проживання в с. Шевченково Барського району Вінницької області, щодо побачень з сином щосуботи та щонеділі з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв, а також зустрічей та спілкування кожні шкільні канікули на період не менше семи днів для відпочинку та оздоровлення дитини на території України.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий та підписаний адвокатом Шеремет Г.А. У відзиві відповідач проти апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві зазначила, що у зв`язку з тим, що відповідач є багатодітною матір`ю, не мала можливості взяти участь у судовому засіданні у суді першої інстанції та надати свої заперечення щодо позовних вимог та надати відповідні докази, які просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги.

Відповідач заперечує, що нею створювалися перешкоди позивачеві у спілкуванні та вихованні сина, навпаки позивач усунувся від участі у вихованні дитини та надання допомоги у реабілітації дитини. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє, дитині важко рухатися, а тому потребує постійного догляду, лікування та реабілітаційних заходів. Вона самостійно займалася реабілітацією сина, відновленням його здоров`я, синові були проведені хірургічні втручання, а також він потребує таких втручань в майбутньому. Позивач не має навичок догляду за сином, не знає розпорядку його дня та рівня навантаження при ходьбі, розпорядку прийому ліків, а також син змушений носити спеціальні засоби (титанові пластини та скоби), які необхідно знімати. У зв`язку з постійним лікуванням сина, необхідністю проведення консультацій у різних медичних закладах країни, відсутністю навичок у батька по догляду за дитиною, а також непристосованістю житла баби і діда з боку батька до виняткових потреб дитини заперечувала проти визначення часу зустрічей батька з сином протягом семи діб для відпочинку та оздоровлення дитини на території України. Відповідач понесла витрати на правничу допомогу, пов`язану з поданням відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 4000 грн, які просила стягнути з позивача на її користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав в межах доводів, зазначених в ній, просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Шеремет Г.А. підтримала заперечення проти апеляційної скарги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

По справі встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2011 року по 23 грудня 2014 року, що підтверджується рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу (а.с.8).

У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 , що визнається позивачем.

ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_2 .

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Ямпільської райдержадміністрації від 15 березня 2016 року №12 рекомендовано ОСОБА_1 брати участь у вихованні та утриманні малолітнього сина ОСОБА_3 , враховуючи вік дитини та його стан здоров`я. Для спілкування визначено основний час щоп`ятниці з 16 год 00 хв до 19 год 00 хв, щосуботи з 13 год 00 хв до 19 год 00 хв. У разі виникнення певних обставин, про дату та час зустрічей заздалегідь домовлятись із матір`ю хлопчика. ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 спілкуватись із сином (а.с.7).

До відзиву до апеляційної скарги ОСОБА_2 були надані наступні документи.

Згідно з консультативним висновком травматолога від 22 грудня 2018 року та виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 04 грудня 2018 року № 17175 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлений діагноз «ДЦП. Спаситична диплегія. Patella alta, стан після хірургічного лікування. Вальгусна деформація нижніх кінцівок на рівні гс/ст суглобів. Паралітична плоско-вальгусна деформація стоп, стан після хірургічного лікування». 29 листопада 2018 року проведено хірургічне втручання. Призначено лікування, рекомендовано дотримання ортопедичного режиму та навчання вдома протягом 2018-2019 років.

Згідно з довідкою дитячого медичного центру «Мама Врач» від 25.11.2019 року Сідлецькому Артемію рекомендовано планове хірургічне втручання по видаленню металоконструкцій, з подальшими курсами реабілітаційного лікування.

Згідно з довідками Ямпільського РВДВС Головного ТУЮ у Вінницькій області від 18 листопада 2019 року №12282-/15 23-25 відповідно до виконавчого листа №153/1902/15-ц, виданого Ямпільським районним судом Вінницької області 13 січня 2016 року з ОСОБА_1 стягують на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, починаючи з 04 грудня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до виконавчого листа №153/1668/18 від 01 квітня 2019 року, виданого Ямпільським районним судом Вінницької області № АСВП 58770462 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на реабілітацію дитини інваліда ОСОБА_3 у сумі 26 657 грн. Станом на 18 листопада 2019 року залишок боргу становить 18566, 71 грн.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

За змістом цих норм права, той з батьків, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, з яким проживає дитина не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Установивши, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з сином, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, яка проживає з матір`ю, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 належними та допустимими доказами обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги не спростовувала.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо непогодження з висновками суду першої інстанції в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом першої інстанції графіком побачень позивача із сином, оскільки такий порядок не відповідає принципу рівності батьків у реалізації свого права вільно спілкуватись із дитиною та брати участь у її вихованні, та не відповідає меті налагодження доброзичливих та довірчих стосунків між батьком та його сином.

Так, позивач звертався з вимогами встановити періодичні побачення з сином щосуботи та щонеділі з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв за місцем фактичного проживання позивача без обмеження місця прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до баби і діда.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації від 15 березня 2016 року №12 визначено ОСОБА_1 основний час для спілкування із сином щоп`ятниці з 16 год 00 хв до 19 год 00 хв, щосуботи з 13 год 00 хв до 19 год 00 хв. У разі виникнення певних обставин, про дату та час зустрічей заздалегідь домовлятись із матір`ю хлопчика. ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 спілкуватись із сином (а.с.7).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги в цій частині, не мотивував, з яких міркувань він виходив обмежуючи побачення батька з сином лише періодом часу з 10 год 00 хв до 12 год 00 хв кожної першої та останньої суботи місяця, з яких підстав не погоджується з висновком комісії з питань захисту прав дитини Ямпільської райдержадміністрації щодо визначення часового проміжку для спілкування батька з сином.

Судом не встановлено обставин, які б обмежували реалізацію права позивача на спілкування з сином, явищ негативного впливу батька на дитину.

При визначенні графіку побачень, суд першої інстанції вказав, що врахував стан здоров`я дитини та необхідність у її лікуванні, проте будь-які докази щодо стану здоров`я дитини, зокрема, зумовленого винятковими обставинами (наявністю хвороб систематичного чи хронічного характеру) та необхідність у зв`язку з цим постійного медичного нагляду чи лікування, суд першої інстанції не досліджував.

Визначений судом першої інстанції графік побачень позивача з сином в першу чергу не відповідає якнайкращим інтересам дитини, яка повинна отримувати любов та опіку від обох батьків, що вплине на її правильне сприйняття повноцінної родини та на позитивне психічне та фізичне зростання, в зв`язку з чим, повинна бути забезпечена можливість максимально рівноцінної участі обох батьків у житті дитини.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлені обставини, що малолітній син сторін страждає на тяжку хворобу, має певні вади фізичного розвитку, йому важко рухатися, в зв`язку з чим дитина потребує постійного специфічного догляду, лікування, реабілітації, має встановлений розпорядок дня, їй встановлені обмежені фізичні навантаження.

Ці обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи, а тому приймаються до розгляду судом апеляційної інстанції як такі, що не були подані до суду першої інстанції з поважних причин.

Вимоги ОСОБА_1 щодо періодичних побачень з сином щосуботи та щонеділі з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв не можуть бути задоволені в повному обсязі, оскільки такий графік побачень обмежує право дитини на відпочинок у вихідні дні, не враховує її розпорядок дня, як дитини, що має виняткові потреби у зв`язку з тяжкою хворобою, крім іншого ОСОБА_3 є школярем, в зв`язку з чим йому повинна бути забезпечена можливість для підготовки до школи у найбільш сприятливій і комфортній обстановці, до якої звикла дитина та не створює їй надмірного тягаря, а також такий графік порушує принцип рівності прав батьків на спілкування з дитиною. Суд враховує, що з 2014 року батько поживає окремо від сина, а тому у нього відсутні навички щодо повноцінного догляду за дитиною, проте це не є обставиною для повного обмеження батька у можливості самостійно спілкуватися з сином.

При визначенні способів участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із сином, колегія суддів враховує запропонований позивачем графік побачень, рішення комісії з питань захисту прав дитини Ямпільської райдержадміністрації від 15 березня 2016 року за №12, та оцінюючи докази у справі у їх сукупності та взаємозв`язку дійшла до наступних висновків.

Враховуючи право та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм малолітнім сином, недосягнення між батьками згоди щодо порядку участі у вихованні дитини а також те, що ОСОБА_3 досяг того віку, коли він може перебувати певні періоди часу без матері, адже фізично він від матері не залежить, з урахуванням виняткових обставин зумовлених станом здоров`я дитини, а також зважаючи на розпорядок дня та необхідність забезпечення дитині права на відпочинок, колегія суддів вважає доцільним встановити наступний графік спілкування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : визначення періодичних побачень з сином, кожну першу та останню суботу кожного місяця з 10 год 00 хв до 14 год 00 хв за фактичним місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 та визначити місця для прогулянок в межах міста Ямпіль Вінницької області.

При цьому, при зустрічах батька із сином повинні враховуватися стан здоров`я дитини та об`єктивна можливість дитини бути присутньою у визначені дні та години на побаченнях.

Відмовляючи у повному обсязі у визначенні порядку організації спільного відпочинку протягом канікул, суд першої інстанції своїх висновків не обґрунтував та не мотивував, чим не виконав вимоги щодо належного обґрунтування рішення суду.

Колегія суддів вважає за доцільне визначити час для спільного відпочинку ОСОБА_1 з сином влітку під час канікул протягом чотирнадцяти календарних днів поспіль з можливістю виїзду за межі міста Ямпіль для відпочинку та оздоровлення дитини на території України за попереднім погодженням з дитиною та матір`ю та урахуванням медичних рекомендацій (висновків) щодо стану здоров`я дитини.

В частині вимог ОСОБА_1 щодо визначення спільного відпочинку батька із сином протягом усіх інших шкільних канікул дитини (весняних, осінніх, зимових) не менше семи днів, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні таких вимог, з огляду на те що ці канікули є короткотривалими, що не забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини.

З цих же мотивів колегія суддів виходить при визначенні способів участі батька у спілкуванні з сином у день народження дитини, та дійшла висновку про те, що якнайкращим інтересам ОСОБА_3 , буде відповідати можливість побачень з батьком кожного року 06 вересня з 10 год 00 хв до 12 год 00 хв у вихідний день та з 16 год 00 хв до 18 год 00 хв у будній день за фактичним місцем проживання дитини за адресою АДРЕСА_3 .

Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як дитини, так і батьків, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про визначення побачень ОСОБА_1 з сином без обмеження місць прогулянок, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до баби і діда, з таких підстав.

Так, можливість виїзду дитини за межі міста її проживання та проживання її батьків повинен здійснюватися за домовленістю обох батьків. В свою чергу у майбутньому з урахуванням інтересів дитини встановлений судом спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином може бути змінений.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (ст. 263 СК України).

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні онука ОСОБА_3 з бабою та дідом.

При цьому за наявності відповідних обставин, баба і дід мають право на звернення до суду з відповідним позовом для захисту своїх порушених прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині визначення способів участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 .

За змістом ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як роз`яснено в п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Відповідно до квитанції №57 від 30 липня 2019 року позивачем ОСОБА_1 за подання позову немайнового характеру сплачено до суду першої інстанції 768,4 грн судового збору та за подання апеляційної скарги - 1152,6 грн відповідно до квитанції № 28 від 22 жовтня 2019 року.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384,2 грн за подання позовної заяви та 576,3 грн - за подання апеляційної скарги.

ОСОБА_2 було сплачено витрати на правничу допомогу адвокату Шеремет Г.А. 4000 грн., яка полягає у зборі документів для складання відзиву на апеляційну скаргу та написання відзиву 2400 грн та представництва в апеляційному суді 1600 грн. Сплата витрат на правову допомогу підтверджується квитанцією №06JJ44027 від 21.11.2019, розрахунком та описом виконаних робіт (наданих послуг) від 22.11.2019.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 вересня 2019 року в частині визначення способів участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову в цій частині.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши ОСОБА_1 :

- періодичні побачення з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну першу суботу місяця та кожну останню суботу місяця в період часу з 10 год 00 хв до 14 год 00 хв за фактичним місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 та визначити місця для прогулянок в межах міста Ямпіль Вінницької області;

кожен день народження ОСОБА_3 , а саме 06 вересня кожного року до досягнення дитиною повноліття з 10 год 00 хв до 12 год 00 хв у вихідний день та з 16 год 00 хв до 18 год 00 хв у будній день за фактичним місцем проживання дитини за адресою АДРЕСА_3 ;

- час для спільного відпочинку з неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , влітку під час канікул протягом чотирнадцяти календарних днів поспіль з можливістю виїзду за межі міста Ямпіль Вінницької області для відпочинку та оздоровлення дитини на території України з урахуванням медичних рекомендацій (висновків) та за попереднім погодженням з дитиною та її матір`ю.

В іншій частині позову щодо визначення способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у сумі 384 гривні 20 копійок та 576 гривень 30 копійок за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) гривень витрат на надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник