ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9694/19 Справа № 206/1491/15 Суддя у 1-й інстанції - Зайченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Петешенкової М.Ю.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Восток», ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа ПАТ «Банк «Восток» про визнання недійсним правочину, застосування наслідків недійсності біржової угоди та стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві приватної власності належав автомобіль марки Mersedes Benz Е 200К, кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску.

19 березня 2010 року вона надала ОСОБА_2 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила його продати належний їй автомобіль за ціною, що на день продажу по курсу НБУ еквівалентна не менше 27 500,00 доларів США, а також представляти її інтереси у будь-яких організаціях, щодо зняття з обліку, підписання цивільно-правових договорів, продажу, одержання грошових сум від реалізації її автомобіля.

ОСОБА_2 про хід виконання її доручення не проінформував. Про те, що він реалізував належний їй автомобіль по заниженій ціні, у розмірі 19 500,00 доларів США їй стало відомо з письмового повідомлення ПАТ «Банк «Восток» від 03 жовтня 2012 року № 04/1682, грошові кошти виручені від продажу зазначеного транспортного засобу відповідач їй не передавав.

Посилаючись на перевищення довіреним наданих йому повноважень щодо реалізації належного їй автомобіля та, що оспорюваний правочин вчинено ОСОБА_2 у власних інтересах, як юрисконсульта ПАТ «Банк «Восток» та в інтересах ПАТ «Банк «Восток», ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним біржову угоду № 104908 від15 червня 2010 року, укладену між нею, в особі її представника за довіреністю ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , щодо реалізації автомобіля Mersedes Benz Е 200К, кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску; застосувати наслідки недійсності зазначеної угоди, стягнувши солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на її користь вартість автомобіля, що на момент розгляду справи становить 422 955,00 грн (а.с.2-3,21-22 т.1, а.с. 71 т.2).

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ПАТ «Банк «Восток» про стягнення заборгованості.

Зазначав, що 24 липня 2007 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого було ВАТ «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Восток», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10.840.07.33 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник отримала грошові кошти у розмірі 30 800,00 доларів США зі сплатою 15,5 процентів річних, на строк до 23 липня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 24 липня 2007 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого було ВАТ «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Восток», ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 10.840.07.33.1п, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, розмір заборгованості станом на 26 вересня 2011 року, складає 71 949,15 грн.

Протягом 2011-2015 року право вимоги за кредитним договором було неодноразово відступлено новим кредиторам, останнім з яких став ОСОБА_5 .

На виконання договору поруки № 10.840.07.33/П2 від 29 січня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ним, він у зв`язку з вимогою нового кредитора про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 362 587,87 грн, сплатив ОСОБА_5 зазначену суму, а тому до нього перейшли усі права кредитора у зобов`язанні, солідарними боржниками за яким є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 362 587,87 грн ( т.1, а.с.116-118).

У серпні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Банк «Восток», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ТОВ «Кредекс Фінанс», ОСОБА_5 , про визнання припиненою поруки.

На обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що кредитор (новий кредитор) у шестимісячний строк з дня настання строку виконання основного зобов`язання (23 липня 2012 року) не пред`явив вимогу до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо виконання основного зобов`язання, а тому, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, їх порука припинилася.

Крім того, самостійною підставою припинення поруки ОСОБА_2 , є виконання ним зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 просили визнати припиненою поруку за договором поруки № 10.840.07.33.1п, укладеним між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_3 , та за договором поруки № 10.840.07.33.1/П2, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , за якими поручителі поручилися за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 10.840.07.33 від 24 липня 2007 року ( т.1, а.с.187-188, т. 2, а.с.32-34).

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки №10.840.07.33.1п, укладеним 24 липня 2007 року між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 поручалася за виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 липня 2007 року №10.840.07.33.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 949,15 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат ( т.2, а.с.105-109).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року залишено без змін ( т.1, а.с.105-109, 175 -178).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( т.1, а.с.223-229).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено .

Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки №10.840.07.33.1п, укладеним 24 липня 2007 року між ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 поручалася за виконання зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 24 липня 2007 року №10.840.07.33.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 949,15 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат ( т.3, а.с.43- 45).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року залишено без змін ( т.3, а.с.109-115).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особи: ОСОБА_4 , ПАТ «Банк «Восток», про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року у частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання припиненою поруки за договором поруки №10.840.07.33.1/П2 від 29 січня 2015 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Восток», ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ТОВ «Кредекс Фінанс», ОСОБА_5 про визнання припиненою поруки за договором поруки № 10.840.07.33.1/П2 від 29 січня 2015 року - відмовлено.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа ПАТ «Банк Восток», про визнання недійсним правочину, застосування наслідків недійсності угоди та стягнення коштів, залишено без змін ( т.3, а.с.165-174).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду від 05 квітня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним правочину біржової угоди, застосування наслідків недійсності правочину, визнання правовідносин поруки між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 припиненими та в частині задоволення позову про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи щодо спливу позовної давності вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з того, що в іншій частині рішення набрало законної сили та оскарженню не підлягає.

Судом встановлено, що 24 липня 2007 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого було ВАТ «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Восток», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10.840.07.33, відповідно до якого позичальник отримала грошові кошти у розмірі 30 800,00 доларів США зі сплатою 15,5 процентів річних, на строк до 23 липня 2012 року ( т.1, а.с.86-88).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 24 липня 2007 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого було ВАТ «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Восток», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 10.840.07.33.1п, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі ( т.1, а.с. 123).

24 липня 2007 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого було ВАТ «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Восток» та ОСОБА_1 укладено договір застави №10.840.07.33.1, відповідно до якого позивачка передала в заставу належний їй на праві власності автомобіль Mersedes Benz Е 200К, кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску ( т.1, а.с.89-90).

19 березня 2010 року ОСОБА_1 видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричко Ю. О., якою уповноважила ОСОБА_2 продати автомобіль марки Mersedes Benz Е 200К, кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску, за ціною, що на день продажу відповідно до курсу НБУ еквівалентна не менше 27 500,00 доларів США ( т.1, а.с. 4).

Також ОСОБА_2 було надано повноваження укладати та підписувати від імені ОСОБА_1 договори цивільно-правового характеру, щодо розпорядження та користування автомобілем, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови.

З повідомлення ПАТ «Банк «Восток» від 03 жовтня 2012 року вбачається, що рішенням правління банку №32/2 від 24 березня 2010 року вирішено продати переданий ОСОБА_1 в заставу автомобіль за ціною, що на дату продажу еквівалентна не менше 19 500,00 доларів США, за умови спрямування отриманих від продажу автомобіля коштів на погашення заборгованості за кредитним договором (т. 1, а.с.9 ).

Згідно довідки УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 17 вересня 2012 року, 24 березня 2010 року автомобіль марки Mersedes Benz Е 200К, кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , 2005 року випуску було знято для реалізації по дорученню від власника ОСОБА_7

15 липня 2010 року автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі біржової угоди від 15 червня 2010 року № 104908. На час вирішення справи судом першої інстанції зазначений транспортний засіб змінив вже двох власників та зареєстрований на території Донецької області.

26 вересня 2011 року між банком та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір відступлення права вимоги № 7, за умовами якого банк відступив на користь нового кредитора право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором №10.840.07.33 від 24 липня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 , у розмірі 71 949,15 грн (т.1, а.с.135-138 ).

Повідомленням від 03 жовтня 2012 року, ПАТ «Банк «Восток» довів до відома заявника про погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок коштів, одержаних від продажу її автомобіля, а також про відступлення права вимоги за кредитним договором новому кредитору ТОВ «Кредекс Фінанс», яка станом на 26 вересня 2011 року становить 71 949,15 грн, та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6256,57 доларів США, що еквівалентно 49 887,38 грн, та за відсотками 2 766,85 доларів США, що еквівалентно 22 061,75 грн.

Також, ПАТ «Банк «Восток» повідомив про те, що у зв`язку з добровільною реалізацією автомобіля банк не використовував право на нарахування та стягнення неустойки у формі пені та, що після відступлення права вимоги її заборгованість у банку не обліковується.

18 грудня 2013 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_8 укладено договір № 948 про відступлення права вимоги, відповідно до якого до нового кредитора ОСОБА_9 перейшло право вимоги за кредитним договором № 10.840.07.33 від 24 липня 2007 року та за договором поруки №10.840.07.33.1п від 24 липня 2007 року (т.1, а.с.140-141 ).

26 грудня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №10.840.07.33 від 24 липня 2007 року та за договором поруки №10.840.07.33.1п від 24 липня 2007 року (т.1, а.с.145-146, 147 ).

29 січня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №10.840.07.33/П2, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед новим кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №10.840.07.33 від 24 липня 2007 року (т.1, а.с.149 ).

У березні 2015 року ОСОБА_5 направив на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 362 587,87 грн (т.1, а.с.150 ).

На виконання договору поруки №10.840.07.33/П2 від 29 січня 2015 року та вимоги кредитора, ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_5 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором у сумі 362 587,87 грн, що підтверджується квитанціями №/126616 від 15 квітня 2015 року на суму 143 000,00 грн, №/139950 від 16 квітня 2015 року на суму 139 000,00 грн, №/153711 від 17 квітня 2015 року на суму 80 587,87 грн ( т.1, а.с.152-153).

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 71 949,15 грн, суд першої інстанції виходив з того, що до нього як до нового кредитора перейшли права первісного кредитора, обсяг яких на момент переходу (станом на 26 вересня 2011 року) становив 71 949,15 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦКУкраїни).

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника, а в разі пред`явлення до нього позову подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов`язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора (частина перша статті 555 ЦК України).

Колегія суддів зазначає, що задовольняючи частково вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 71 949,15 грн, суд першої інстанції не звернув увагу, що статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа, і цей перелік є вичерпним.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з матеріалів справи, з укладенням договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор банк або інша фінансова установа.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та у порушення вимог матеріального та процесуального права дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 949,15 грн.

Щодо заяви про застосування позовної давності до зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити у позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі наявності одночасно декількох підстав: безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні вказаних вимог, за безпідставністю.

Згідно ч. 13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 791,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Восток», ОСОБА_4 про стягнення коштів скасувати.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк Восток», ОСОБА_4 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 791, 40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: