ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7594/19 Справа № 201/5303/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз, яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства Дніпрогаз

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Дніпрогаз про відшкодування шкоди та зобов`язання надати відповідь на звернення,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Дніпрогаз про відшкодування шкоди та зобов`язання надати відповідь на звернення.

Позовна заява мотивована тим, що 28.03.2019 року він подав до ПАТ Дніпрогаз заяву, в якій просив поновити його права та надати відповідну інформацію, але, як зазначав позивач, він не отримав відповіді на своє звернення та запитуваної інформації, у зв`язку з чим вважав, що відповідач вчинив неправомірну бездіяльність з розгляду його заяви.

Так, позивач зазначав, що відповідно до норм ст. 18 Закону України Про звернення громадян він має право на одержання письмової відповіді про результати розгляду його звернення, проте відповідачем вимоги вказаної статті виконані не були, відповіді на подану ним заяву позивач так і не отримав. При цьому позивач зазначав, що вищезазначені неправомірні дії та бездіяльність відповідача порушили звичайний уклад його життя, оскільки він змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав у суді, відмовитися від звичних зручностей, нести додаткові витрати для поновлення своїх порушених прав, що викликає у позивача душевні страждання та заподіює йому моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: відшкодувати йому моральну шкоду, заподіяну неправомірною бездіяльністю відповідача у розмірі, визначеному судом на свій розсуд, відповідно до вимог ч.3 ст. 23 ЦК України, з урахуванням вимог розумності та справедливості; зобов`язати відповідача надати йому відповідь на його звернення від 28.03.2019 року та надати запитувану в цьому зверненні інформацію і саме в тій формі, і у той спосіб, як він вимагав надати в своєму зверненні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.06.2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ Дніпрогаз надати (направити або вручити) ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 28.03.2019 року, яка була зареєстрована 28.03.2019 року за вх. № ЗГ-2287.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

В апеляційній скарзі АТ Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз, яке є правонаступником ПАТ Дніпрогаз, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині задоволеної позовної вимоги скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить скаргу позивача залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить скаргу відповідача залишити без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що 28.03.2019 року ОСОБА_1 подав до ПАТ Дніпрогаз заяву, в якій просив: виконати рішення суду від 21.02.2017 року у справі № 199/568/17 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПАТ Дніпрогаз; повідомити йому інформацію про те, в якому місці (за якою адресою) розташована каса ПАТ Дніпрогаз з прийому платежів готівкою від населення споживачів послуг ПАТ Дніпрогаз та в які дні й часи вона працює; повідомити причини за яких нарахований обсяг природного газу, який був розподілений споживачам за адресою позивача в період з 01.07.2016 року по 01.01.2017 року, у липні вересні відрізняється суттєво від обсягу в жовтні грудні, як про це зазначено в листі за вих. № 491007.2-Сл-1877-0319 від 04.03.2019 року ОСОБА_3 ; надати відповідне документальне підтвердження правомірності такої розбіжності нарахованих обсягів природного газу у липні вересні від обсягу в жовтні грудні 2017 року, а саме, якщо в цей період ПАТ Дніпрогаз складалися відповідні акти з теплопостачальною організацією про відсутність централізованого гарячого водопостачання (надати належним чином засвідчені копії цих актів, а також копії актів, складених у період з 01.01.2017 року по квітень 2019 року, якщо такі складалися у цей період часу) (а.с.11).

Представником відповідача було долучено до матеріалів справи відповідь ПАТ Дніпрогаз від 23.04.2019 року на звернення ОСОБА_1 від 28.03.2019 року, яке надійшло до підприємства 28.03.2019 року та було зареєстроване за вх. № ЗГ-2287 (а.с.12).

Вказаній відповіді на підприємстві було присвоєно вихідний номер та відповідь була направлена заявнику поштою простим поштовим відправленням (вих. № 491007.2-Лв-3488-0419 від 23.04.2019 року).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що відповідач розглянув (перевірив) заяву ОСОБА_1 від 28.03.2019 року та надав відповідну відповідь за результатами її розгляду, яка була направлена заявнику простою поштовою кореспонденцією, однак, позивач відповіді на своє звернення станом на момент розгляду справи судом не отримав. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, прийшовши до висновку про відсутнє порушене право позивача, що могло б стати підставою відшкодування такої шкоди з огляду на норми ст.ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки судом не встановлено наявності вини та порушень з боку відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст. 40 Конституції України).

Питання реалізації громадянами вказаних конституційних прав регулює, зокрема, Закон України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР Про звернення громадян (далі Закон № 393/96-ВР).

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч.1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР).

Відповідно до ст. 5 Закону № 393/96-ВР кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Згідно ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, просте поштове відправлення приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється/вручається без розписки.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач жодного обґрунтування заподіяння йому моральної шкоди відповідачем не навів.

Доводи АТ Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз в апеляційній скарзі про те, що Закону України Про звернення громадян не визначає способу направлення відповіді на звернення, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки суперечать вимогам закону.

Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Колегія суддів звертає увагу, що реалізація права на звернення має наслідком виникнення кореспондуючого обов`язку органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів його розглянути і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

З огляду на припис ст. 40 Конституції України цей обов`язок незалежно від того, чи він конкретизується як відповідне повноваження органу державної влади в Основному Законі, чи в інших нормативно-правових актах, має виконуватися в порядку, визначеному законом.

Таким чином, вказаним законом на відповідача покладено обов`язок письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Позивач згідно цього закону має право одержати письмову відповідь про результати розгляду його заяви.

Наведені в апеляційних скаргах інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпрогаз, яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства Дніпрогаз залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко