Номер провадження: 22-ц/813/7426/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 липня 2019 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання електронних торгів та протоколу електронних торгів недійсними,

встановив:

12 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання електронних торгів та протоколу електронних торгів недійсними.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 липня 2019 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, та відкрито загальне позовне провадження.

В апеляційній скарзі АТ «Дельта Банк» ставить питання про скасування ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 липня 2019 року про відкриття провадження у справі, та постановлення нової, якою справу направити на розгляд за встановленою підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Проте, колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 13.12.2019 року, на 14.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 106-110, 116-117).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна (далі - Конвенція), стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 16.12.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позов відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, та підсудний Овідіопольському районному суду Одеської області.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання результатів торгів недійсними та протоколу електронних торгів недійсними, щодо нерухомого майна, а саме дачного будинку, та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки вказаний дачний будинок та земельна ділянка розташовані в Овідіопольському районі Одеської області, отже, в силу ч.1 ст.30 ЦПК України, розгляд даної справи підсудний Овідіопольському районному суду Одеської області.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив із того, що згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

При цьому, як зазначено у п. 41 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Також у даній постанові зазначається, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Пункт 42 цієї постанови передбачає, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК в новій редакції). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо.

З урахуванням наведеного, справа відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Овідіопольського районного суду Одеської області.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що даний позов пред`явлено до відповідачів - юридичних осіб, тому повинен розглядатися за їх місцезнаходженням у порядку ст. 27 ЦПК України за загальним правилом визначення підсудності, не заслуговує на уваг, так як спір виник все-рівно з приводу нерухомого майна, що підтверджується текстом і прохальною частиною позовної заяви ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим, у колегії суддів відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 липня 2019 року про відкриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра