Справа № 683/2617/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

з участю представника позивача - адвоката Мініх І.М.

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Кашина В.А.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/2617/18, 2/683/372/2019 за позовом ОСОБА_2 до Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення сільської ради та Державного акту на право власності на земельну ділянку

встановив:

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Чорнянської сільської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Чорнянської сільської ради «Про затвердження технічної документації по землеустрою та передачі земельних ділянок» № 4 від 17 січня 2007 року в частині передачі ОСОБА_1 безкоштовно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,8990 га та визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 20 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування вказаного позову зазначає, що звернулась до Старокостянтинівського районного суду з позовом до Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

В ході розгляду вказаної справи їй стало відомо про те, що земельна ділянка під житловим будинком її матері ОСОБА_3 площею 0,8990 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 передано рішенням Чорнянської сільської ради № 4 від 17 січня 2007 року в приватну власність сторонній особі - ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства та на підставі цього ОСОБА_1 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 зазначає, що передача вказаної вище земельної ділянки у власність ОСОБА_1 є незаконною. Вказує, що рішенням Чорнянської сільської ради № 2 від 26 грудня 2006 року ОСОБА_1 надавався дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою виключно на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_2 . Затверджуючи технічну документацію та передаючи спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_1 , Чорнянська сільська рада не врахувала, що частина земельної ділянки площею 0,8990 га із земельної ділянки площею 1,75 га не перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_1 . Позивач вказує, що дана земельна ділянка знаходилась за адресою по АДРЕСА_1 та на цій земельній ділянці був розташований житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, на який вона має право в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_3 Тому Чорнянською сільською радою дозвіл на виготовлення технічної документації саме на цю земельну ділянку не надавався.

ОСОБА_2 зазначає, що оскільки дозвіл на виготовлення технічної документації ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не надавався, технічна документація на земельну ділянку виготовлена без надання відповідного дозволу ради та виготовлена всупереч завданню на її розробку, тому Коломієць просить визнати недійсним рішення Чорнянської сільської ради «Про затвердження технічної документації по землеустрою та передачі земельних ділянко» № 4 від 17 січня 2007 року в частині та скасувати Державний акт серії НОМЕР_1 виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Представник позивача адвокат Мініх І.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві та просила суд задоволити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кашин В.А. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову, так як позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка є тією ж земельною ділянкою, яка перебувала в користуванні ОСОБА_3 , вказували, що Чорнянською сільською радою та землевпорядною організацією жодних порушень при затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 допущено не було.

Чорнянська сільська рада направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі свого представника, при вирішенні спору покладається на думку суду.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом об`єктивно встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина в склад якої входить право на земельну частку (пай) розміром 3,27 умовних кадастрових гектари відповідно до сертифікату № НОМЕР_4 , виданого Старокостянтинівським районним відділом земельних ресурсів 07.08.2000 року за № 1127.

ОСОБА_2 є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняла та оформила свої спадкові права.

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Старокостянтинівського районного суду з позовом до Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно довідок Старокостянтинівського БТІ ОР від 04.06.2018 за № 590 та відділу у Старокостянтиівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.06.2018, які містяться у матеріалах спадкової справи, заведеного до майна померлої ОСОБА_3 , будь-якого нерухомого майна, в тому числі житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 за померлою не зареєстровано.

Вказані обставини підтверджуються: Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 9 серпня 2000 року, зареєстрованого за № 1-1485, матеріалами спадкової справи № 792-2000, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповіддю відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 04.11.2019 року № 22/113-19.

За приписами ч. 1 ст. 524 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У відповідності до ст. 527 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті

Як передбачено статтею 561 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

У відповідності до роз`яснень, викладених в Листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування », умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати:

1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда);

2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку;

3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм;

5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Враховуючи наведені норми законодавства, стороною позивача не доведено, а судом не здобуто доказів того, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 увійшли житловий будинок та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,8990 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 , що розташована в с . Чорна Старокостянтинівського району Хмельницької області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 .

Рішенням Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району № 2 від 26 грудня 2006 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації (проекту землеустрою) на земельну ділянку, що перебувала в її фактичному користуванні загальною площею 1,95 га. У вказаному рішенні не зазначене розташування земельної ділянки, а лише вказана адреса проживання відповідача по справі - АДРЕСА_2 .

Рішенням Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району «Про затвердження технічної документації по землеустрою та передачі земельних ділянко» № 4 від 17 січня 2007 року передано ОСОБА_1 безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 1,95 гектара, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,25 га та ведення особистого селянського господарства 1,75 га.

20 лютого 2008 року ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на вищезазначену земельну ділянку, в тому числі Державний акт серія НОМЕР_1 .

Згідно правовстановлюючого документу земельній ділянці площею 0,8990 га, розташованій в с . Чорна Старокостянтинівського району Хмельницької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3 .

Статтею 81 Земельного Кодексу України (в редакції на час прийняття оспорюваного рішення Чорнянською сільською радою) встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За приписами ст. 118 цього ж Кодексу встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Як передбачено ст. 121 Земельного Кодексу України (в редакції на час виникнення спірних відносин) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Статтею 125 Земельного Кодексу встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (стаття 126 Земельного Кодексу України).

Таким чином суд дійшов висновку, що під час прийняття оспорюваного рішення Чорнянською сільською радою Старокостянтинівського району дотримано всі норми наведеного вище законодавства.

В той же час, суд критично оцінює твердження позивача про наявність будь-яких порушень при виготовленні технічної документації на вказану земельну ділянку з огляду на викладене нижче.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 вказав, що у разі порушень землевпорядною організацією при виготовленні технічної документації із землеустрою, вона не була б зареєстрована компетентними органами. В той же час вказаний свідок жодним чином не підтвердив чи спростував обставини, на які позивач посилається в позові, оскільки йому про них невідомо.

Інших належних та допустимих доказів, на підтвердження порушень при виготовлені технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_1 , судом не встановлено, що підтверджується реєстрацією вказаної документації 6.02.2008 року та видачею Державного акту.

За приписами 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині

першій статті 24 Конституції України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частинами 1 та 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Проте, судом не встановлено порушення прав ОСОБА_2 , оскільки прийняття відповідних рішень Чорнянською сільською радою та видача ОСОБА_1 Державного акту на право власності на земельну ділянку здійснено у відповідності до норм діючого законодавства.

Приватне підприємство «Земпроект» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Відповідно ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені судом обставини та вказували на те, що спірна земельна ділянка до її приватизації перебувала у користуванні ОСОБА_2 та є тією ж земельною ділянкою, на яку видано Державний акт серії НОМЕР_1 .

Позивачем не надано жодних доказів того, що спірна земельна ділянка не входить у земельну ділянку загальною площею 1,75 га, яка перебувала в користуванні ОСОБА_1 на момент надання дозволу Чорнянською сільською радою у грудні 2006 року. Не надано доказів й того, що спірна земельна ділянка містила будь-які обмеження щодо передачі її у власність. Навпаки, згідно висновку управління Держкомзему у Старокостянтинівському районі від 8.01.2008 року № 003, будь-яких обмежень щодо використання спірної земельної ділянки, а саме щодо ведення на ній особистого селянського господарства не встановлено та вона вільна від будь-яких претензій третіх осіб. Окрім цього, цільове призначення земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 - для ведення особистого селянського господарства, а не для обслуговування житлового будинку про що вказує позивач по справі, що підтверджується висновком Старокостянтинівського районного відділу містобудування, архітектури та ЖКГ №11 від грудня 2007 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка площею 0,8990 га передана у власність ОСОБА_1 з дотриманням чинного на той час законодавства, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_2 до Чорнянської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення сільської ради та Державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 3 травня 2019 року.

Суддя: