ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2019 року м. Харків

Справа № 638/12794/16-ц

Провадження № 22-ц/818/3439/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ;

Відповідачі: Прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 травня 2019 року, ухвалене суддею Хайкіним В.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої прийняттям незаконних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 522 000, 00 грн., нанесеною йому посадовими особами відповідача в результаті ухвалення необґрунтованих рішень та протиправної тривалої бездіяльності.

Позовна заява мотивована тим, що ухваленням численних незаконних рішень про закриття кримінального провадження, які неодноразово скасовувались Червонозаводським районним судом м. Харкова, умисним невиконанням вимог чинного кримінального процесуального законодавства та неправомірною тривалою бездіяльністю посадові особи прокуратури Харківської області спричинили йому глибокі моральні страждання, оскільки позивач, будучи особою з інвалідністю 2 групи повинен був протягом більше ніж 4 років відвідувати суди. На його думку, з вини відповідача зменшено авторитет правоохоронних органів, він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічне благополуччя, тривалий час повинен витрачати свій особистий час та звертатись до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, що призвело до позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, неможливості продовжувати активне особисте та суспільне життя та потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Також зазначає, що він втратив віру у законність та справедливість влади, в свою соціальну безпеку, що спровокувало відчуття правової беззахисності, вседозволеності та ігнорування відповідачем всіх норм права та моралі. Своєю тривалою бездіяльністю йому спричинено глибокі моральні страждання, компенсацію яких він оцінює у розмірі 522 000,00 грн.

У запереченнях на позов представник Прокуратури Харківської області просив відмовити у його задоволенні, оскільки відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконними винними діями органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури, завдано моральної втрати громадянинові. Тобто, до спірних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Крім того вказує, що позивачем будь-яких доказів спричинення йому моральної шкоди не наведено, а також не надано доказів протиправності дій під час досудового розслідування, а всі доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймаються слідчими прокуратури у кримінальному провадженні та є суб`єктивною оцінкою, що ґрунтується на особистих висновках і не підтверджується належними доказами. Також, сам факт скасування слідчим суддею постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про незаконність цих процесуальних рішень, а пов`язаний з особливістю розгляду скарг слідчим суддею, які не підлягають апеляційному чи касаційному оскарженню, при цьому, позивач має безперешкодний доступ до правосуддя і його права не обмежуються. Зазначає, що ці вимоги позову вже були предметом судового розгляду в іншій справі №646/172/16-ц. Звертає увагу, що органи прокуратури взагалі не є органами державної влади або органами місцевого самоврядування у розумінні ст.1174 ЦК України, а мають особливий статус, здійснюючи як зазначено у ст.131-1 Конституції України та Законі України «Про прокуратуру» функції у сфері правосуддя.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач всупереч свого процесуального обов`язку не надав належних, допустимих та достовірних доказів про спричинення йому моральної шкоди, не довів протиправності у діях (бездіяльності) її заподіювачів, не довів наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діями (бездіяльністю), тому позов є недоведеним, що не позбавляє позивача повторно звернутися до суду за захистом своїх прав, виправивши недоліки стосовно недоведеності позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду, яке є необґрунтованим, ухваленим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права та ст.417 ЦПК України, ст.56 Конституції України і ст.23,1174 ЦК України, неправильним тлумаченням закону та не застосуванням закону, який підлягав застосуванню, у зв`язку з чим задовольнити позов у повному обсязі. Також стверджує, що висновок суду не відповідає обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на обставини, які були викладені ним у позовній заяві. Зазначає, що постанови про закриття кримінального провадження були ідентичні за змістом та копіювали одна одну.

Зауважує, що своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв йому, як потерпілому, моральну шкоду, що ґрунтується на висновку спеціаліста психолога, згідно якого ситуація, викладена в позові, є психотравматичною для позивача. Крім того вказує, що на підставі ст.1174 ЦК України він звільнений від доказування у даній категорії справ.

Стверджує, що доводи викладені у рішенні суду, спростовуються і суперечать правовій позицій в таких справах.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що слідчі органи прокуратури за нормами Конституції не є органами державної влади та до суб`єктів, вказаних у статті 1174 ЦК України не відносяться.

Представником Прокуратури Харківської області на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційної інстанції надано відзив в порядку ст.360 ЦПК України, в якому він просить про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи, а позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої вимоги суду не надав.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 січня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 внесено відомості, викладені в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2013 року щодо бездіяльності слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України у Харківській області Санжаровської М. В., а також начальника слідчого відділу Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України у Харківській області Щербинського К. С. (а. с. 70).

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Панова О. О. від 12 березня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, передбаченою ч. 3 ст. 364 КК України (а. с. 71-72).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено: постанову слідчого прокуратури Харківської області Панова О. О. від 12 березня 2014 року про закриття кримінального провадження №0000004 від 21 січня 2014 року скасовано, кримінальне провадження повернуто прокурору для відновлення досудового розслідування (справа №646/11591/15-к) (а. с. 73-74).

Згідно витягу з кримінального провадження №0000004 від 21 січня 2014 року, правова кваліфікація змінилась на ч. 1 ст. 365 КК України (а. с. 76).

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Панова О. О. від 30 жовтня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Санжаровської М. В. та начальника СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (а. с. 77-79).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено: постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Панова О. О. від 30 жовтня 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування (справа №646/13928/15-к) (а. с. 80-81).

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Удовіченка В. В. від 29 квітня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Санжаровської М. В. та начальника СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (а. с. 83-85).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено: постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Панова О. О. від 29 квітня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто слідчому прокуратури Харківської області (справа №646/8028/16-к) (а. с. 86-88).

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Попова Д. В. від 28 жовтня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Санжаровської М. В. та начальника СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (а. с. 90-93).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 січня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено: постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Попова Д. В. від 28 жовтня 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто до прокуратури Харківської області (справа №646/8028/16-к) (а. с. 94-96).

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Попова Д. В. від 10 квітня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 21 січня 2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності в діянні слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Санжаровської М. В. та начальника СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (а. с. 98-101).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 червня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено: постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Попова Д. В. від 10 квітня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000004 від 21 січня 2014 року скасовано (справа №646/2868/17) (а. с. 113).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено: відведено старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Попова Д. В. від здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000004 (справа №646/2868/17) (а. с. 109).

Згідно витягу з кримінального провадження, вбачається, що на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва №757/47010/16-к від 08 вересня 2017 року за скаргою ОСОБА_1 від 12 вересня 2016 року щодо дій окремих працівників правоохоронних органів, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003375 від 24 жовтня 2017 року, правова кваліфікація - ч. 1 ст. 364 КК України (а. с. 183).

Окрім того, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року №757/64194/16-к Генеральну прокуратуру України зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 12 грудня 2016 року про вчинення кримінального правопорушення (а. с. 185).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Шевченка А.В. від 26 грудня 2017 про закриття кримінального провадження №0000004 задоволено, постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Шевченка А.В. від 26 грудня 2017 про закриття кримінального провадження №0000004 скасовано (справа №646/2868/17) (а. с. 208).

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права та статті 20 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

При цьому повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року по справі № 6-440цс16, постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 554/741/16-ц, від 25 квітня 2018 року по справі № 520/3307/16-ц.

Отже, при розгляді справи ОСОБА_1 повинен був довести протиправність дій прокуратури Харківської області, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода. Будь-яких доказів ним надано не було.

Проведення слідчих процесуальних дій в рамках кримінального провадження, реалізація дій заявника на оскарження процесуальних дій слідчого, не свідчить про незаконність дій прокуратури відносно неї.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок спеціаліста від 12 червня 2018 року, наданий позивачем (а.с. 190-194), не може бути розцінений в якості допустимого доказу на підтвердження спричинення йому моральної шкоди та її розміру.

Суд правильно зазначив, що вказаний висновок спеціаліста не містить даних, які б дозволили оцінити його в якості висновку експерта, тобто джерела доказів, передбаченого ст. 76, 102 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції позивач заявив клопотання про призначення судової експертизи. Суд апеляційної інстанції, виходячи з вимог ч.3 ст.367 ЦПК України, відмовив у задоволенні клопотання, оскільки учасник справи не надав доказів неможливості звернутися з таким клопотанням до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку обґрунтовано виходив з того, що сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

Матеріали справи не містять доказів про те, що посадовими особами органу прокуратури вчинено будь-які протиправні дії стосовно ОСОБА_1 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 90000004.

Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог ст. 308 КПК України так і судових рішень щодо недотримання слідчим, прокурором розумних строків, і якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Колегією суддів не встановлено наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні матеріали справи не містять.

Колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 2 серпня 2019 року