Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 395/1429/16-ц

провадження № 61-27141св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н»,

відповідачі: ОСОБА_1 , сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агролан»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року у складі судді Забуранного Р. А. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Черненка В. В., Кіселика С. А., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» (далі - ТОВ «Агроконтракт-Н») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» (далі - СТОВ «Агролан») про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,65 га, яка розташована на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

09 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроконтракт-Н» було укладено договір оренди землі вказаної земельної ділянки строком на п'ять років.

Вказаним договором передбачено, що дія договору продовжується на наступний термін дії договору, якщо жодна зі сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною. В той же час зазначало, що ОСОБА_1 не повідомляла про свій намір не продовжувати дію вказаного договору оренди земельної ділянки за шість місяців до його закінчення.

08 квітня 2013 року та 06 березня 2014 року ТОВ «Агроконтракт-Н» направляло ОСОБА_1 листи-повідомлення про поновлення договору, до яких було долучено проекти додаткових угод, але остання не повідомила орендаря про прийняте нею рішення.

Зазначало, що після закінчення строку договору оренди земельної ділянки продовжувало користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату за її користування.

Проте, у 2015 році стало відомо, що ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» уклали договір оренди вищевказаної земельної ділянки, що, на думку ТОВ «Агроконтракт-Н», є порушенням його переважного права на поновлення договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, оскільки ним були дотримані вимоги, які передбачені частинами першою-п`ятою, шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог ТОВ «Агроконтракт-Н» просило суд: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 02 березня 2015 року № 95, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан»; визнати договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроконтракт-Н», поновленим.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 02 березня 2015 року № 92, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» щодо земельної ділянки площею 3,65 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовуваної на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Визнано поновленим договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроконтракт-Н», щодо земельної ділянки площею 3,65 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташованої на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Агроконтракт-Н» у строки та порядку, передбаченому статтею 33 Закону України «Про оренду землі», двічі направив орендодавцю повідомлення про намір продовжити дію укладеного між ними договору оренди землі та проект додаткової угоди, однак, ОСОБА_1 у встановлений договором строк не висловила свою незгоду щодо продовження дії договору оренди землі, не заперечила проти використання ТОВ «Агроконтракт-Н» спірної земельної ділянки після закінчення дії договору та отримала орендну плату за 2014 рік, що свідчить про визнання нею факту продовження правовідносин між сторонами, а відтак порушення переважного права позивача на поновлення договору оренди землі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 04 червня 2019 року № 571/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що застосовуючи положення статті 33 Закону України «Про оренду землі», суди одночасно послалися на частини першу-п'яту та частину шосту вказаної статті, проте вони є взаємовиключними. Суди прийняли як належне виконання орендарем своїх обов'язків за вказаним договором оренди земельної ділянки виплату у березні 2015 року орендної плати за грудень 2014 року, проте, відповідно до п. 4.4 вказаного договору, розрахунок орендної плати у грошовій формі проводиться до 30 грудня поточного року. Також позивачем не надано доказів надсилання своїх листів та отримання їх нею. Лист про намір продовження дії договору оренди землі від 06 березня 2014 року, який відповідно до копії поштової квитанції було відправлено лише 22 квітня 2014 року, надіслано з порушенням шестимісячного строку, встановленого пунктом 3.2 договору оренди земельної ділянки, при цьому, жодного із направлених їй позивачем листів-повідомлень вона не отримувала. Крім того, позивачем не надано жодних доказів того, що до зазначених листів було додано проект додаткової угоди до договору оренди про укладення договору на тих самих умовах, а доданий до позовної заяви проект додаткової угоди містить зовсім інші умови, аніж було встановлено договором оренди від 09 жовтня 2008 року. Зазначає, що вона направляла орендарю листи-повідомлення щодо відмови продовження договору оренди, а саме 26 квітня 2014 року та 03 червня 2014 року. Підтвердженням отримання орендарем листа-повідомлення є запис у журналі вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт-Н» за 2014 рік, відповідно до якого її лист-повідомлення зареєстровано 29 квітня 2014 року № 179. Вказується, також, що позивач не надав жодних доказів того, що він продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення терміну договору оренди, а тому посилання судів попередніх інстанцій на конклюдентні дії позивача після закінчення договору оренди є безпідставними.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 20 березня 2001 року № 102 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 3,65 гектари, розташовуваної на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, кадастровий номер НОМЕР_2 .

09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у Новомиргородському районному відділенні КРФ ДП «ЦДЗК», про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 08 грудня 2009 року № 04.09.377.00528.

Вказану земельну ділянку ТОВ «Агроконтракт-Н» орендувало згідно зі схемою разом із земельними ділянками інших власників без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно до пункту 3.1 договору оренди договір було укладено терміном на 5 років.

Згідно пункту 9.3.4 вказаного договору орендар має переважне право після закінчення строку договору на поновлення його на новий строк.

Пунктом 3.2 договору оренди передбачено, що сторони погоджуються, що дія договору продовжується на наступний термін дії вказаний у пункті 3.1 цього договору, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за шість місяців до його закінчення не отримала письмового повідомлення щодо інших пропозицій та не отримала підтвердження про його отримання іншою стороною.

02 березня 2015 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» було укладено договір оренди землі № 92, відповідно до якого ОСОБА_1 надає, а СТОВ «Агролан» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку № НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Дібрівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, площею 3,6499 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , строком на 7 років.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п'ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватися земельною ділянкою; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 594/376/17-ц (провадження 14-65цс18) дійшла висновку, що правовий аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Позивач стверджував, що до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, з метою реалізації свого переважного права щодо поновлення договору оренди, він двічі направляв орендодавцю ОСОБА_1 листи-повідомлення з пропозицією про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди, а саме: 08 квітня 2013 року та 06 березня 2014 року.

Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У порушення вказаних вимог позивач не надав доказів на підтвердження направлення листів-повідомлень від 08 квітня 2013 року та 06 березня 2014 року, а копія поштової квитанції від 22 квітня 2014 року не може свідчити про дотримання строків повідомлення орендодавця про переважне право, оскільки він був зданий до поштового відділення з пропуском шестимісячного строку, встановленого пунктом 3.2 договору оренди. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 цього листа-повідомлення та додаткової угоди.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про своєчасне повідомлення ТОВ «Агроконтракт-Н» орендодавця про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення дії договору оренди землі.

26 квітня 2014 року та 03 червня 2014 року ОСОБА_1 направляла позивачу листи-повідомлення про відмову від продовження дії договору оренди землі (а. с. 116-117), у яких зазначала, що вона, користуючись правом відповідно до умов договору оренди землі, не має наміру після закінчення терміну його дії продовжувати з товариством дію договору чи укладати новий договір оренди землі, та вимагала після збору врожаю 2014 року не здійснювати посів сільськогосподарських та інших культур на належній їй земельній ділянці, повернути її у придатному для подальшого використання стані. Крім того, відповідно до журналу вхідної кореспонденції ТОВ «Агроконтракт-Н» (а. с. 139-140) лист-повідомлення ОСОБА_1 від 26 квітня 2014 року отримано позивачем 29 квітня 2014 року.

Таким чином, ОСОБА_1 у вказаний договором оренди землі термін повідомила позивача про намір не продовжувати дію договору та про відмову укладати новий договір.

За змістом частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Поза увагою судів попередніх інстанцій залишились і доводи ОСОБА_1 про те, що в наданій суду додатковій угоді ТОВ «Агроконтакт-Н» зазначив інші умови, ніж передбачено договором оренди землі від 09 жовтня 2008 року, зокрема запропонував збільшити термін дії договору та розмір орендної плати. На зміну вказаних умов необхідна згода сторін, що узгоджується зі змістом частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі», тоді як між сторонами така згода не досягнута.

Посилання позивача на те, що після закінчення строку дії договору оренди він продовжував користуватися земельною ділянкою також не підтверджується належними та допустимими доказами, що унеможливлює застосування частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», як підстави для поновлення договору оренди землі.

Отже недотримання орендарем процедури повідомлення орендодавця про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди землі, наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору з попереднім орендарем, відсутність доказів продовження користування попереднім орендарем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі дають підстави для висновку, що позивач не набув переважного права на поновлення договору оренди землі.

Ураховуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанції не можна вважати законними та обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, а ухвалення нового рішення у справі не потребує встановлення фактичних обставин справи та надання оцінки доказам, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про скасування рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року і ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2017 року та ухвалення у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Агроконтракт-Н».

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 із скасуванням судових рішень судів попередніх інстанцій та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача, а тому з нього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подачу апеляційної та касаційної скарг у розмірі 6 338 грн 80 коп.

Керуючись статями 141, 400, 402, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1 , сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» на користь ОСОБА_1 6 338 грн 80 коп. на відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович