печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9977/19-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В.

при секретарі Ткаченко Ю.М

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Петренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповновеного Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» про розірвання кредитного договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про розырвання договору , посилаючись на те що 5.12.2007року з Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", уклав Кредитний договір №2107/ФКВ-07, отримав кредитні кошти в сумі 140 000 доларів

США строком на 180 місяців до 04 грудня 2022 року, під придбання нерухомосте із процентною ставкою за користування кредитом - 14, 5 % річних. Укладаючи кредитний договір сторони керувалися певними обставинами, які спочатку у вересні 2008р.(криза проявилась під час банкрутства , злиття або консервації декількох великих американських фірм), а потім у 2014р.(постала військова загроза на сході України і активізації військових дій на Донбасі) вже змінилися настільки, що якби позивач міг це передбачити, він би ніколи не укладав кредитний договір. В період травня 2015р. валютний курс долара США по відношенню до української гривні зріс на стільки що це повністю унеможливило виконати зобов`язання по кредитному договору.Фактично сплачено по кредиту 1 389 138 грн., тобто повністю двічі закрив кредит і надав можливість банку отримати значний прибуток. Позивач внаслідок подорожання в п`ять разів свого кредиту несе повністю на собі усі негативні наслідки такого подорожання.З урахуванням істотних обставин існують неспростовні істотні зміни обставин , якими сторони керувалися під час укладання договору, що є безумовною підставною для його розірвання. Тому просить розірвати кредитний договір внаслідок істотних обставин , вважати припиненим належним виконанням зобов`язання , що випливає з кредитного договору із моменту набрання судовим рішенням законної сили. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечувала, надала відзив.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 4.03.2019р. відкрито провадження в порядку загального провадження.

Суд , заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи , приходить до слідуючого.

5.12.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №2107/ФКВ-07.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 140 000 доларів США строком на 180 місяців до 04 грудня 2022 року, під придбання нерухомосте із процентною ставкою за користування кредитом - 14, 5 % річних.

Відповідно до пункту 3.1 Кредитного договору виконання Позичальником зобов`язань за цим договору №2107/ФКВ-07 (повернення Кредиту, сплата процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених Договором) забезпечується іпотекою трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 71,30 кв.м., жилою площею -40,80 кв.м., загальною заставною вартістю 1 025 150,00 грн., яка належить ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РУ ГУ МВС України в місті Києві, 15 серпня 1997 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , та порукою ОСОБА_2 ..

Згідно з пунктом 1.11 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати платежі за цим Договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим Договором та Графіком платежів щодо погашення суми Кредиту, процентів за користування ним, комісій Банку, сукупних послуг, які надаються Позичальнику у зв`язку із укладенням цього Договору, а також інших фінансових зобов`язань Позичальника, які виникають у зв`язку з укладенням цього Договору

На підставі постанови Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 2 березня 2015р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», згідно з яким з 3 березня 2015р. запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову

адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 2 жовтня 2015р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 жовтня 2015р. прийняте рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В., строком на 2 роки з 5 жовтня 2015р. до 4 жовтня 2017р. включно.

Публікація відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відбулася 08.10.2015 в газеті «Голос Україна» № 187 (6191).

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 р. № 619 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «ДЕЛЬТА БАНК» на два роки до 04 жовтня 2019 року. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора АТ «ДЕЛЬТА БАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активам ОСОБА_4 на два роки до 04 жовтня 2019 року

Згідно з частиною четвертою статті 110 Цивільного кодексу України особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Так, відповідно до статті 77 Закону «Про банку і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку, набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гаранту вання вкладів фізичних осіб» №4452-У1 від 23.02.2012, який набрав чинності 21.09.2012 (далі - Закон). Даний Закон є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до частини восьмої Перехідних Положень зазначеного Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, здійснює повноваження управління банку.

Відповідно до пункту 2.5 Кредитного договору №2107/ФКВ-07 повернення Кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку (-ів) Позичальника (його поручителів, гарантів та інших осіб у відповідності до п.2.15 цього Договору) на Позичковий рахунок та/або шляхом внесення готівки до каси Банку для зарахування її на Позичковий рахунок. Кредит повертається лише в тій валюті, у якій він був наданий.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства

Відповідно ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Отже, валютою зобов`язання може бути як грошова одиниця України, так і грошова одиниця іншої країни - іноземна валюта.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Згідно із ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

У тому випадку, якщо валюта зобов`язання і валюта виконання грошового зобов`язання не співпадають, тобто якщо валютою зобов`язання є не гривня, а іноземна валюта, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Офіційний курс валют встановлює Національного банку України.

Сторони, що застосовують еквівалент, встановлюють для себе зобов`язання розрахуватися в гривнях і виконують зобов`язання в гривнях. Єдина особливість - це те, що обсяг зобов`язань визначається курсом національної валюти відносно іноземної валюти.

Таким чином, валютою зобов`язання є грошова одиниця, в якій це зобов`язання номінується, тобто виражається, а валютою виконання грошового зобов`язання є грошова одиниця, в якій таке грошове зобов`язання виконується, повинне виконуватися.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В обґрунтування позову -підстав для розірвання договору позивач посилалася на те, що у 2008 та 2014 роках відбулась істотна зміна обставин, якою він керувався, укладаючи кредитний договір, а саме: значне зростання курсу долара США по відношенні до курсу гривні України, що потягло за собою значне здороження кредитного курсу.

Однак, частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно.

Позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв`язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року N 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав те, на що розраховував - кошти в іноземній валюті на споживчі потреби. На момент укладення кредитного договору не існувало заборони позивачу взяти кредитні кошти в іншій валюті, в гривні. Грошові кошти мають бути повернуті в тій самій валюті, в якій і одержані та в кількості, що відповідає умовам кредитного договору разом з нарахованими процентами та іншими платежами.

В судовому засіданні представник відповідача вказав на те, що позичальник в повній мірі ознайомлений з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, а також іншою інформацією згідно з вимогами законодавства, вся надана інформація йому цілком зрозуміла та не потребує додаткового тлумачення.

Тому твердження представника позивача про несправедливі умови кредитного договору в частині надання кредиту в валюті долари США є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законодавстві.

Під час укладання кредитного договору, сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але позивач обрав валютою кредитування саме долари США та взяв на себе зобов`язання повернути кредит в іноземній валюті. Тому твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України.

Таким чином, укладаючи спірннй кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок змінн валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного КУРСУ не настане.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання договору не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави для розірвання договору та позивач зобов`язаний виконувати умови договору у відповідності до його умов та умов чинного законодавства, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.533, 625, 652 ЦК України, ст.ст.12,13,77,79, 81,263,264,27,354, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповновеного Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» про розірвання кредитного договору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту .

дата складання повного тексту рішення 9.12.2019р.

Суддя Остапчук Т.В.