ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/251/19 Номер провадження 22-ц/814/3281/19Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Козир Вікторії Петрівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2019 року прийнятого під головуванням судді Тесленко Т.В. в м. Кобеляки із складанням повного тексту рішення 25 жовтня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай), визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. Просив визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП «Приорільський» розміром 3,51 га та визнати протиправною відмову Канавської сільської ради від 13.12.2018 року у виділенні йому земельної частки паю, та зобов`язати сільську раду виділити йому в натурі земельну частку (пай) у зазначеному розмірі за рахунок нерозподілених земельних ділянок або невитребуваних часток (паїв) або за рахунок земель запасу чи резервного фонду комунальної власності територіальної громади.

Вказував, що з 1990 по 1996р. він був членом КСП «Пріорільський», під час розпаювання земель КСП був включений до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) за номером 51, проте йому не було видано сертифікат про право на земельну частку (пай).

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Канавської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено.

Рішення мотивовано тим, щопозивач на момент одержання КСП «Приорільський» Державного акту на право колективної власності на землю, а саме 14 травня 1996 року вже не був членом КСП.

Рішення оскаржила адвокат Козир В.П. в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Канавська сільська рада вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 був членом колгоспу «Приорільський», реорганізованого в КСП «Приорільський», з 15.12.1990 року по 07.03.1996 року, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00020 від 14.05.1996 року, виданим Колективному сільськогосподарському підприємству «Приорільський», у колективну власність КСП виділено 1988,6 га землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення колективного сільського господарства відповідно до рішення Канавської сільської ради від 23.01.1996 року.

Та під час розпаювання земель КСП «Приорільський», ОСОБА_1 був включений до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) за номером 51, проте йому не було видано сертифікат про право на земельну частку (пай).

За зверненням позивача у вересні 2018р. Канавською сільською радою йому було відмовлено у виділення земельної частки (паю) (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивач на момент одержання КСП «Приорільський» Державного акту на право колективної власності на землю, а саме 14 травня 1996 року вже не був членом вказаного КСП, оскільки вибув із членів згідно з записами в трудовій книжці 07.03.1996 року, а тому він не набув права на земельну частку (пай), хоча і занесений до списків громадян членів КСП «Приорільський».

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції від 22.06.1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00020 видано 14 травня 1996 року (а.с.55-56).

ОСОБА_1 на час його видачі не був членом КСП «Приорільський`у зв`язку з його вибуттям з членів цього КСП згідно рішення правління від 07.03.1996 року за прогули ( а.с.8).

Включення позивача до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) за № 51 станом на січень 1996р. не має правового значення, адже законодавець пов`язує набуття права на земельну частку (пай) із членством в КСП, з якого ОСОБА_1 вибув у березні 1996р.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 достовірно було відомо про його виключення з членів КСП з березня 1996р. обгрунтованими також є доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав ( а.с.111-113).

Отже, оцінивши надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального та процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2019 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Козир Вікторії Петрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна

Повний текст постанови складено 12.12.2019 р.