Провадження №2/369/704/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.01.2019 року відкрито провадження у даній справі.

З матеріалів справи встановлено, що у призначені судом дні розгляду справи, а саме 05.06.2019 року та 05.08.2019 року у судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, хоча завчасно та належним чином повідомлялась про день та час її розгляду, та не подала заяву про розгляд справи за його відсутності.

Процесуальним законом передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений заявник повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України).

Аналогічні дії суду регламентуються ч. 5 ст. 223 ЦПК України.

Дані норми процесуального закону, що мають імперативний і безальтернативний характер, не дають підстав суду для подальшого відкладення слухання справи. Розширеному тлумаченню дані норми закону не підлягає.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового процесу, яка є його ініціатором, зобов`язана з розумним інтересом цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати свої процесуальні обов`язки.

Суд також враховує розумні строки розгляду справи, зокрема, і в частині вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, передбачені законодавством, які порушуються саме внаслідок неотримання стороною позивача кореспонденції, за вказаними ним самим адресами, та кваліфікує таку поведінку позивача, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як втрату зацікавленості в розгляді даної позовної заяви та актуальності самого питання для позивача.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, зазначеної у постанові від 01.11.2017 року (справа №569/16079/14-ц), законодавець не покладає на суд обов`язку повторно постановити ухвалу про залишення скарги без руху в разі повернення листа з такою ухвалою у зв`язку із закінченням терміну зберігання; водночас строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі вжити заходів для отримання відправлення та ознайомлення з такою ухвалою протягом цього строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту,на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст.ст. 257, 258-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Дубас Т.В.