Єдиний унікальний номер 235/8007/15-ц Номер провадження 22-ц/804/1920/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 235/8007/15-ц

Провадження № 22-ц/804/1920/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Папоян В. В., Тимченко О. О.,

за участю секретаря судового засідання Ситніка Д. Л.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідача - Секірін Олександр Вячеславович ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Хмельової С. М. від 30 грудня 2016 року, ухвалене в м. Покровську Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» пред`явило позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 26 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0416/0708/55-039, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 30 000,00 доларів США на строк з 25 липня 2008 року до 25 липня 2018 року.

З метою забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором того ж дня між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

25 травня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, предметом якого є право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Унаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 331 220 грн 76 коп., яка складається із: 317 389 грн 03 коп. заборгованості за кредитом; 13 831 грн 72 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Позивач просив стягнути зазначені суми з відповідачів солідарно.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (2004 року), оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовити.

Рішення мотивовано тим, що позивач не довів наявність та розмір заборгованості за спірним кредитним договором. Наданими відповідачем документами підтверджується погашення кредиту повністю. Крім того, не підтверджений факт набуття позивачем прав нового кредитора за кредитним договором № 0416/0708/55-039 від 26 травня 2008 року та повідомлення відповідачів про заміну кредитора в зобов`язанні.

У відзиві ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Секірін О. В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою № 407 від 29.07.2019, зареєстрованої в журналі телефонограм у цивільних справах Донецького апеляційного суду; розпискою про вручення поштового відправлення (ас. 26-28, 34 т. 2). Ннеявка учасників справи, згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд установив, що 25 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0416/0708/55-039, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 30 000,00 доларів США на строк по 25 липня 2018 року на умовах передбачених у цьому договорі, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

З метою забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором того ж дня між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

25 травня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, предметом якого є право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно з витягом до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами), до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» перейшло право вимоги за спірним договором, а саме: заборгованості станом на 25 травня 2012 року у розмірі 22 559 грн 70 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 поручитель ОСОБА_2 помер, спадкова справ щодо майна померлого не заводилася.

Суд також установив, що ОСОБА_1 17.05.2012 востаннє здійснив на користь Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» платіж у розмірі 3 470 грн 00 коп., у подальшому з липня 2012 року по червень 2013 року здійснив декілька платежів на користь позивача на загальну суму 31 337 грн 78 коп.

Установивши ці обставини, суд попередньої інстанції дійшов висновку про повне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком, тому відмовив у задоволенні позову.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк», крім іншого, обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Цей довід апеляційної скарги є прийнятним, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції судові виклики і повідомлення здійснювалися у порядку, визначеному главою 7 розділу І Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року.

Так, за правилом частин третьої, четвертої статті 74 цього Кодексу судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (частини перша - четверта статті 76 ЦПК України в редакції 2004 року).

З матеріалів справи видно, що розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин, зокрема судове засідання 02 грудня 2016 року у зв`язку із знаходженням головуючого судді в нарадчій кімнаті відкладено на 10 годину 00 хвилин 30 грудня 2016 року (ас. 239 т. 1).

Відповідно до частин першої, третьої статті 191 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції, суд може відкласти розгляд справи у випадках, встановлених цим Кодексом, а також у разі неможливості розгляду справи у зв`язку з необхідністю заміни відведеного судді або залучення до участі в справі інших осіб. Суд відкладаючи розгляд справи, призначає відповідно день нового судового засідання, про що ознайомлює під розписку учасників цивільного процесу, присутніх в судовому засіданні. Учасників цивільного процесу, які не з`явилися, викликають у судове засідання на призначений день.

З огляду на матеріали справи, позивач не був присутній у судовому засіданні 02 грудня 2016 року, однак судова повістка про виклик в судове засідання 30.12.2016 в порядку, встановленому законом, не була направлена. Інші докази щодо належного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи у справі відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач був повідомлений в установленому порядку, а тому розглянув справу за відсутності Банку , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), що є безумовною підставою для скасування оскарженого рішення.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 25 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0416/0708/55-039 (кредитний договір «Споживчий кредит під заставу нежитлової нерухомості»), відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 30 000,00 доларів США на строк по 25 липня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Пунктом 3.1.1 визначений щомісячний фіксований платіж - 428,68 доларів США (ас. 6-10 т. 1).

Згідно з випискою з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного в м. Києві 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» («Продавець») та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» («Покупець»), право вимоги за кредитами переходить від Продавця до Покупця (ас. 27-34 т. 1).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про надання позивачем належних та допустимих доказів щодо виникнення у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прав нового кредитора за кредитним договором, укладеним 25 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Витягом до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами) підтверджується перехід до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором № 0416/0708/55-039 щодо зобов`язання ОСОБА_1 перед кредитором.

З огляду на вказаний витяг, загальний розмір грошового зобов`язання за кредитним договором у валюті кредиту (сума за договором) - 30 000,00; фактичний розмір невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором у гривневому еквіваленті станом на 25 травня 2012 року - 22 559,70; фактичний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту станом на 25 травня 2012 року (строкова заборгованість за тілом) - 0,00 (ас. 35 т. 1).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 77, 79, 80 ЦПК України, належними, достовірними, достатніми є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Предметом доказування у даній справі є, зокрема, наявність заборгованості позичальника перед кредитором та її розмір.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач на підтвердження розміру заборгованості надав довідку, згідно з якою станом на 28 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 15 012,99 доларів США (за курсом НБУ - 331 220 грн 76 коп.), у тому числі: тіло кредиту - 14 386,05 доларів США (за курсом НБУ - 317 389 грн 03 коп.); відсотки - 626,94 доларів США (за курсом НБУ - 13 831 грн 72 коп.); з них прострочена заборгованість: тіло кредиту - 1 279,19 доларів США (за курсом НБУ - 28 221 грн 85 коп.); відсотки - 548,95 доларів США (за курсом НБУ - 12 111 грн 09 коп.)(ас. 18 т. 1).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем був наданий розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, з якого вбачається, що фактичний розмір невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором станом на 28.05.2012 - 22 559,70 доларів США. Станом на 28 липня 2015 року підтверджується заборгованість у тому ж розмірі, як у вище вказаній довідці. Останні платежі за кредитом і процентами здійсненні у розрахунковий період 10.06.2015 - 09.08.2015 і 10.05.2015 - 09.07.2015 відповідно (ас. 143 т. 1).

У свою чергу ОСОБА_1 , який не визнає наявність заборгованості, надав копії квитанцій про сплату кредиту у загальному розміру 38 261 грн 13 коп., з яких сплачено:

первісному кредитору: 26.04.2012 - 3 459 грн 35 коп., 17.05.2012 - 3 470 грн 00 коп.;

новому кредитору: 04.07.2012 - 429,00 доларів США (за курсом НБУ - 3 428 грн 78 коп.), 20.07.2012 - 3 450 грн 00 коп., 27.08.2012 - 3500 грн 00 коп., 29.09.2012 - 3 510 грн 00 коп., 06.12.2012 - 3 540 грн 00 коп., 02.01.2013 - 3 520 грн 00 коп., 01.04.2013 - 3 525 грн 00 коп., 08.05.2013 - 429,00 доларів США (за курсом НБУ - 3 429 грн 00 коп.), 04.06.2013 - 429,00 доларів США (за курсом НБУ - 3 429 грн 00 коп.)(ас. 219-223 т. 1).

Оцінивши зібрані у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що надані відповідачем докази підтверджують лише факт здійснення ним платежів у період з 26 квітня 2012 року по 04 червня 2013 року у розмірі щомісячного платежу, визначеного договором. Згідно з матеріалами справи строк договору встановлений сторонами по 25 липня 2018 року. Проте ОСОБА_1 на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів на підтвердження дострокового виконання своїх зобов`язань за кредитним договором ані на 25 травня 2012 року, ані на день останнього платежу 04.04.2013.

Разом з тим, Банк на підтвердження позовних вимог надав розрахунки, які відображають здійснені позичальником платежі, у тому числі в період, за який відповідач надав квитанції, а також у подальшому по 09.07.2015.

Висновок суду про перехід до позивача права вимоги заборгованості станом на 25 травня 2012 року у розмірі 22 559 грн 70 коп. не є правильним і спростовується письмовими доказами (витягом до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (Перелік прав вимоги за кредитами); розрахунком заборгованості).

Не можна погодитись як з висновком суду, так і з аргументами відзиву про відсутність доказів повідомлення боржника про зміну кредитора, оскільки здійснення платежів на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», починаючи з 04.07.2012, свідчать про обізнаність відповідача.

Ураховуючи, що боржник не в повному розмірі сплачував заборгованість за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості на користь нового кредитора.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов`язання: або у банка - отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15) .

Відповідні роз`яснення викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі".

Судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 (боржник) зобов`язаний сплатити гроші в іноземній валюті на користь другої сторони (кредитора), суд виходить з того, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, що відповідно до частини третьої статті 533 ЦК України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 15.03.2018 у справі № 638/1841/14-ц та від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц).

Крім того, з наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором (ас. 18, 143 т. 1) вбачається, що розмір заборгованості як за кредитом, так і за процентами за користування кредитом обрахований в іноземній валюті із зазначенням еквівалента в національній валюті, який відповідає заявленим у позовній заяві сумам.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приймає доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду попередньої інстанції про недоведеність позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Установивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; порушив норми процесуального права (розглянув справу за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), і такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення. Суд ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України).

Отже, оскільки на час пред`явлення позову позивач на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, з відповідача ОСОБА_1 у дохід держави стягуються судові витрати 3 312 грн 21 коп.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Донецький апеляційний суд стягує з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати, пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 4 968 грн 32 коп.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2016 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (вул. Щорса, 36Б, м. Київ, 01133; ) 16 592 (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто два) доларів 28 центів США заборгованості за кредитним договором, яка складається із: 14 386 доларів 05 центів США заборгованості за кредитом; 626 доларів 94 центи США заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції 3 312 грн 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (вул. Щорса, 36Б, м. Київ, 01133; ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги 4 968 грн 32 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді В. В. Папоян

О. О. Тимченко

Дата складення повного судового рішення - 07 серпня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва