Справа №489/100/18
Провадження №22-ц/812/1922/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Прокопчук Л.М., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 , поданою в його інтересах адвокатом Надточиєвою Анною Петрівною

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Рум`янцевої Н.О. в приміщені того ж суду о 15 годині 10 хвилин по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позивачка зазначала, що її батьком є ОСОБА_2 , з якого рішенням суду на її утримання стягнуто аліменти у розмірі ј частин всіх видів його заробітку, але не менше 30% мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2007 року і до її повноліття. З 2015 року батько взагалі припинив сплачувати аліменти на її утримання. 12 жовтня 2017 року їй виповнилось 18 років, вона є студенткою 3 курсу Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія» денної форми навчання, спеціальність «правознавство». Вона навчається на контрактній основі, стипендії не отримує, не працює, фінансові витрати на навчання вони несуть разом з матір`ю з якою вона проживає.

Посилаючись на викладене та на те, що у зв`язку з навчанням вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач надавити в добровільному порядку відмовляється, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у розмірі ј частки від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до закінчення нею інституту, але не довше ніж до досягненню нею 23-річного віку.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 січня 2018 року до закінчення навчання - червень 2019 року. Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2019 року заочне рішення скасовано, відкликано виконавчий лист №489/100/18 виданий тим же судом 10 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх всидів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 січня 2018 року до закінчення навчання - червень 2019 року. Справу до розгляду призначено в порядку спрощеного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 січня 2018 року до закінчення навчання - червень 2019 року. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що донька продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній основі і тому не може працевлаштувавсь, перебуває на утриманні матері у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач зважаючи на його матеріальний та сімейний стани може сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що буде відповідати принципу справедливості та розумності.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача - адвокат Надточиєва А.П. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано доказів на підтвердження витрат на навчання у вищому навчальному закладі, та те що вона дійсно потребує матеріальної допомоги відповідача і останній має можливість надавити таку допомогу. Крім того, не надано доказів на підтвердження виконання матір`ю позивачки обов`язку з утримання дитини що відповідає принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання дитини та забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом також не враховано, що стягнення аліментів у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) призведе до порушення прав трьох малолітніх дітей ОСОБА_2 та останній буде змушений значно скоротити витрати на їх утримання, що порушить принцип розумності добросовісності і справедливості та принцип максимального врахування інтересів неповнолітніх та непрацездатних членів родини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідач у судове засідання не з`явився про місце й час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яка є повнолітньою (а.с.5).

ОСОБА_5 на час розгляду справи була студенткою третього курсу денної форми навчання Миколаївського інституту права Національного університету «Одеська юридична академія» з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2019 року (а.с.8).

Згідно індивідуального договору про підготовку фахівця - бакалавра, вартість щорічного навчання ОСОБА_3 у Миколаївському інституті права Національного університету «Одеська юридична академія» становить 19 200 грн. (а.с. 9).

Відповідач з 21 вересня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з А. ОСОБА_6 , з якою вони виховують трьох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та мають статус багатодітної сім`ї (а.с.61-65).

ОСОБА_2 офіційно працевлаштований та з 02 квітня 2018 року займає посаду заступника голови Правління з безпеки ПрАТ України «Дунайське пароплавство» (а.с.54-60).

Згідно квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» від 11 серпня 2017 року та 19 лютого 2018 року ОСОБА_2 було сплачено за навчання доньки у вказаному вище навчальному закладі по 9 600 грн. (а.с.66, 71).

Заробітна плата отримана за основним місцем роботи відповідача за 2018 рік становить 3 892 000 грн., що підтверджується копією декларації ОСОБА_2 , яка розміщена у Єдиному державному реєстрі декларацій на сайті НАЗК (а.с.117-122).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач одноразово в добровільному порядку сплатив за навчання повнолітньої доньки у вищому навчальному закладі.

Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач є працездатною особою, який зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в інституті, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього аліментів.

Водночас, суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача.

Так, обов`язок утримання повнолітньої доньки, який продовжує навчання, виникає у обох батьків, у зв`язку з чим суд повинен був перевірити та врахувати матеріальний стан обох батьків, а також необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини справи, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, доказів на підтвердження витрат, пов`язаних саме з навчанням повнолітньої доньки матеріали справи не містять.

А тому, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, а також вимоги розумності і справедливості, колегія вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/30 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 11 січня 2018 року на період навчання до 30 червня 2019 року, що з урахуванням заробітку відповідача складатиме майже 10 000 грн. на місяць.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині розміру аліментів підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги про надання матеріальної допомоги в добровільному порядку не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову, оскільки в будь-який час він може припинити добровільну сплату коштів на утримання доньки.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень на позов, яким суд надав належну правову оцінку, а відтак не випливають на висновки суду щодо стягнення аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданою в його інтересах адвокатом Надточиєвою Анною Петрівною задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2019 року в частині розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області 17 жовтня 2015 року) у розмірі 1/30 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 11 січня 2018 року на період навчання до 30 червня 2019 року.

Рішення суду в частині судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Л.М. Прокопчук

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.