КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Українського А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, третя особа: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України, про захист права власності,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача - приватного нотаріуса Цукурової С.С. про державну реєстрацію права власності за відповідачем ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа: 35,7 кв.м., житлова площа: 17,4 кв.м.; стягнути з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на його користь 500 грн. 00 коп. збитків.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 10.07.2006 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», було укладено Договір про надання споживчого кредиту.

Того ж дня, позивач, як покупець, придбав однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., за реєстровим номером №2681.

При цьому, одночасно з Договором купівлі-продажу квартири між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір іпотеки № 14854, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку вищевказану квартиру.

Разом з тим, позивач вказував, що за відсутності будь-якого його повідомлення щодо відступлення прав за іпотечним договором та права вимоги за основним зобов`язанням, 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено Договір відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» перейшло право вимоги за Договором іпотеки № 14854.

Крім того, зі змісту фотокопії з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 14.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукуровою С.С. було здійснено реєстрацію права власності нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

За даними вказаного Витягу підставами виникнення у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на квартиру є: Договір іпотеки, серія та номер: 2684, виданий 10.07.2006 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л.М.; Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 649-650, виданий 13.02.2012 року, видавник: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. У розділі Витягу «Відомості про об`єкт нерухомого майна», у пункті «Відомості щодо вартісної оцінки» вказано: «експертна оцінка, вартість: 573 521 гривня, дата оцінки: 28.07.2015».

В свою чергу, позивач вважає, що вищенаведена реєстрація права власності на квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є протиправною, виходячи з наступних підстав в їх сукупності:

- правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки № 14854 від 10.07.2006 року повинні регулюватися у відповідності до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на день укладення договору іпотеки, та відповідно до якої застереження в іпотечному договорі не є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотеко держателем;

- набуття права власності відповідачем відбулося за штучно заниженою вартістю, оскільки відповідно до Висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 1 839 843 грн. 00 грн., що на 1 266 322 грн. 00 коп. менше тієї вартості за якою відповідач отримав квартиру;

- приватний нотаріус Цукурова С.С. діяла поза межами своїх повноважень, оскільки не вчинила жодної нотаріальної дії, передбаченої ст. 34 Закону України «Про нотаріат».

Щодо вимог про стягнення з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 500 грн. 00 коп., позивач вказав, що вказані кошти були ним сплачені за проведення оцінки про визначення ринкової вартості квартири та, в силу вимог ст.ст. 16, 22 ЦК України, є збитками.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2016 року у задоволенні позову відмовлено (т.1, а.с. 156-161).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову (т.1, а.с. 179-182).

Так, в обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що за відсутністю в матеріалах справи оригіналу або копії Договору про відступлення права вимоги від 13.02.2012 року суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про те, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», а отже й кредитором у зобов`язанні.

При цьому, позивач вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при встановленні факту наявності у нотаріуса повноважень на прийняття рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно без одночасного вчинення нотаріальної дії щодо нерухомого майн, оскільки у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент прийняття нотаріусом вказаного рішення, нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії.

Також, на переконання апелянта, суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що застереження в іпотечному договорі є правовою підставою для передачі у власність квартири іпотекодержателю, адже правовідносини щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки № 14854 від 10.07.2006 року регулюються ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на день укладення договору іпотеки та яка передбачала можливість задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки виключного на підставі окремого Договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Щодо встановлення судом першої інстанції тієї обставини, що висновок про ринкову вартість об`єкта незалежної оцінки містить невідповідну відомостям Реєстру об`єктів нерухомого майна інформацію, позивач зауважує, що вказана у висновку площа квартира визначена технічним паспортом та відповідає реальній дійсності

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової С.С. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності скасовано, провадження в справі в цій частині закрито. В решті рішення суду залишено без змін (т.2, а.с.68-71).

Постановою Великої палати Верховного Суду від 13.03.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19.04.2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (Т.2, а.с.201-206).

06.05.2019 року справа надійшла до Київського апеляційного суду та відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено суддів Оніщука М.І. (головуючий суддя), Шебуєву В.А., Крижанівську Г.В. (Т.2, а.с.213-214).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.05.2019 року справу призначено до розгляду (т.2, а.с. 215-216).

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № , 10.07.2006 року між Акціонерним товариством інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки № 14854, предметом якого було визначено однокімнатну квартиру загальною площею 35,70 кв.м., житловою площею 17,40 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір про відступлення права вимоги за вищенаведеними договорами про надання споживчого кредиту від 10.07.2006 року за № та іпотеки від 10.06.2006 року за № 14854.

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.06.2016 року, рішенням приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Цукурової С.С. від 14.08.2015 року (індексний номер 23671653) право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Крім того, як зазначено у вказаній довідці, підставою виникнення у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права власності на квартиру зазначено: договір іпотеки, серія та номер: 2684, виданий 10.07.2006 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л.М.; договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 649-650, виданий 13.02.2012 року, видавник: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, пред`явлених позивачем як ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», так і до приватного нотаріуса Цукурової С.С., суд першої інстанції виходив з того, що проведення державної реєстрації права власності відбулося з дотриманням процедури та вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку» та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а нотаріус Цукурова С.С., приймаючи рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, діяла як суб`єкт владних повноважень в межах наданих їй чинним законодавством повноважень.

Так, як вже зазначалося вище, рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на нерухоме майно було прийнято приватним нотаріусом Цукуровою С.С. 14.08.2015 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких нотаріальних дій з нерухомим майном, зокрема посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно нотаріусом вчинено не було.

В свою чергу, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Разом з тим, згідно з ч. 9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Крім того, за змістом п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

Таким чином, за наслідками аналізу вищенаведених положень законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, можна дійти висновку, що нотаріус мав право здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в тому разі, якщо це пов`язано з вчиненням ним нотаріальної дії з таким об`єктом нерухомості.

Аналогічний висновок викладено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 521/18393/16-ц.

Однак, суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та, враховуючи відсутність у приватного нотаріуса Цукурової С.С. права на здійснення реєстрації права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» без вчинення нотаріальної дії з майном, помилково дійшов висновку про дотримання процедури державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Також, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора із залученням іпотекодержателя третьою особою спірні правовідносини виникають саме між позивачем та третьою особою через невиконання договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18).

За змістом висновків, викладених у п. 31.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц, та постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 року у справі № 686/20502/16-ц, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано речове право на нерухоме майно.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду України у своїй постанові від 18.09.2018 року у справі № № 11-404апп18, належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

Тобто, виходячи з вищенаведеного, а також зважаючи на предмет спору та обставини справи, у даному випадку спір пов`язаний з реалізацією іпотекодержателем своїх прав на предмет іпотеки, процедура якої передбачає їх здійснення лише за участю державного реєстратора, дії якого, в свою чергу, оскаржуються опосередковано через неправомірність дій іпотекодержателя.

Однак, незважаючи на вищенаведені висновки Верховного Суду, суд першої інстанції, постановляючи рішення, не надав вказаної обставині жодної оцінки.

Вимоги позивача про стягнення з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на його користь 500,00 грн. в якості збитків, понесених за проведення оцінки нерухомого майна, задоволенню не підлягають, адже сума заявлених до стягнення грошових коштів не є збитками в розумінні положень ст. 22 ЦК України, оскільки витрачена не у зв`язку з відновленням порушеного права.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Водночас, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже встановлення факту відсутності у нотаріуса повноважень на вчинення реєстраційної дії є достатньою і самостійною підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи те, що колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_6 саме до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», оскільки приватний нотаріус Цукурова С.С. є неналежним відповідачем у даній справі, з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» підлягають до стягнення на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 974,40 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог, а також витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 461,60 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

При цьому, визначаючи суму судового збору, яка підлягає до стягнення з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на користь позивача, суд апеляційної інстанції виходить з розміру ставок судового збору, передбачених Законом України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент звернення позивача з даним позовом до суду (станом з 01.09.2015 року ставка судового збору за подання до суду вимоги немайнового характеру становила 487,20 грн.).

Тобто, оскільки позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру, ставка судового збору за подання цих вимог до суду мала б становити 974,40 грн., а ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду - 1461,60 грн. відповідно (974,40*150%).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року, - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Міністерства юстиції України, про захист права власності, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової С.С. про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 35,7 кв.м., житловою площею: 17, 4 кв.м.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про стягнення збитків - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»(місцезнаходження:м. Київ, вул. Межигірська, 22, ) на користь ОСОБА_7 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 974 (дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 461 (одна тисяча чотириста шістдесят один) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 08 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська