Справа № 638/148/19
Провадження № 2/638/27/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Кириллової К.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Фень М.Д.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в режимі відеоконференції клопотання позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області про визнання дій неправомірними, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області про визнання дій неправомірними.

14 березня 2019 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання від позивача, у якому він просить закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області про визнання дій неправомірними.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що зазначений спір є публічно-правовим, оскільки 01.04.2015 р. та 22.02.2016 р. між ОСОБА_1 та Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області були укладені контракти № НОМЕР_1 , за яким останній прийняв на себе зобов`язання здійснювати оплату послуг адвоката та відшкодовувати його витрати, по`вязані з наданням ним безоплатної вторинної допомоги. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач є державної організацію. З урахуванням вищезазначеного, як зазначає позивач, вказаний контракт є адміністративним договором, за яким держава, публічно оголосила про замовлення послуг з надання адвокатами вразливим верствам населення безоплатної правової допомоги. Тобто, на думку позивача, відповідач не є споживачем правових послуг, передбачених контрактами та ЗУ «Про безоплатну правову допомогу». На відповідача покладений обов`язок адміністрування виконання зазначеної державної програми та забезпечення комунікацій між адвокатами та населенням у порядок та у спосіб, визначений законом. Таким чином, як наголошує позивач, предметом спору є управлінські дії відповідача, у зв`язку із чим просить суд закрити провадження у цивільній справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та повернути судовий збір.

08.05.2019 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшли письмові заперечення на клопотання позивача, у яких зазначає, що предметом спору є приватно-правові відносини, що склались на підставі укладених контрактів між сторонами спору з приводу обставин щодо виконання сторонами умов договору (контракту), у зв`язку із чим зазначені правовідносини втрачають ознаки публічно-правового спору, так як по суті позивач доводить своє право на одержання оплати наданих послуг та вимагає усунення обставин, що перешкоджають реалізації цього права.

В судовому засіданні проведеного у режимі відеоконференції, позивач підтримав зазначене клопотання та просив задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Фень М.Д. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявленого клопотання через відсутність підстав, передбачених процесуальним законодавством та з мотивів викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши мотиви викладені у клопотанні та письмових запереченнях та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

У своєму клопотанні позивач зазначає, що між ним та відповідачем укладені контракти №117, за якими одним із учасників виступає держава в особі державної установи Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області та має на меті замовлення послуг надання адвокатами вразливим верствам населення безоплатної правової допомоги, задля реалізації програми підвищення правосвідомості населення. Тому вважає, що укладені контракти є за своєю природою та змістом адміністративними договорами.

Однак, з огляду на вищенаведене не може погодитись із таким твердженням беручи до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Так, вирішуючи питання про віднесення правовідносин, що стали предметом спору до приватних чи публічних, суд наголошує на тому, що чинне законодавство не містить визначення терміну «публічно-правовий спір». При цьому участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Як зазначає у своєму рішенні Верховний Суд, ухваленому у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 4 вересня 2018 року у справі №К/9901/47078/18, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене суб`єктивне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 16 ст. 4 КАС України адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону: а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб`єктами владних повноважень; б) для делегування публічно-владних управлінських функцій; в) для перерозподілу або об`єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом; г) замість видання індивідуального акта; ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг.

Згідно із п. 1 Положення про центри з надання безоплатної вторинної допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 року №967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.05.2016 № 1487/5) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги утворюються, реорганізовуються та ліквідовуються Міністерством юстиції України за пропозицією Координаційного центру з надання правової допомоги (далі - Координаційний центр) з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної правової допомоги і є територіальними відділеннями Координаційного центру.

Відповідно до п. 1, 2 Положення про Координаційний центр з надання правової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2012 року № 504 координаційний центр з надання правової допомоги утворений з метою формування та забезпечення функціонування в Україні ефективної системи безоплатної правової допомоги, забезпечення її доступності та якості. Координаційний центр є державною установою і належить до сфери управління Мін`юсту.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що одним із суб`єктом спірних правовідносин є держава в особі Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Харківській області, однак це не свідчить про їх публічний характер.

Суд наголошує на тому, що відмінність адміністративного договору від господарського, в якому суб`єкт владних повноважень також може бути стороною, полягає в тому, що обов`язковим суб`єктом адміністративного договору є суб`єкт владних повноважень, права та обов`язки якого випливають з публічно-владних управлінських функцій. До того ж учасники адміністративного договору перебувають у нерівному становищі один до одного, оскільки суб`єкт владних повноважень як сторона в цьому договорі зберігає владні повноваження та водночас несе певні зобов`язання перед іншою стороною договору. На відміну від адміністративного, господарський договір є актом, заснованим на угоді сторін. Жодна зі сторін господарського договору не має владних повноважень щодо іншої сторони. В господарському договорі обидві сторони мають майнову самостійність, є рівними у порівнянні з адміністративним, між сторонами не виникають відносини влади та підпорядкування. В цьому випадку суб`єкти владних повноважень як сторона в господарському договорі не здійснюють публічно-владних управлінських функцій.

Адміністративний договір має бути укладений в межах компетенції відповідного суб`єкта владних повноважень на підставі та в межах чинного законодавства. Суб`єкти владних повноважень, вступаючи в господарські правовідносини, мають бути наділені господарською компетенцією за законом. Суть адміністративних договорів полягає у задоволенні саме публічних інтересів, потреб (наприклад, договори у сфері управління державною власністю, договори, що забезпечують державні потреби, договори про взаємодію), тоді як суть господарських договорів між суб`єктами владних повноважень та господарювання полягає у задоволенні власного інтересу. Предметом адміністративного договору є рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які належать до відповідної публічно-владної управлінської функції.

Тому, зважаючи на те, що правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем, не містять ознак нерівності цих сторін, перебування їх у відносинах влади та підпорядкування, суд приходить до висновку, що даний спір носить приватно-правовий характер.

Керуючись ст. ст. 4, 19 КАС України, ст.ст.19, 260, 261 ЦПК України, п. 1 Положення про центри з надання безоплатної вторинної допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, п.1,2 Положення про Координаційний центр з надання правової допомоги суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області про визнання дій неправомірними - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 10.06.2019 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк