ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 639/6726/18

Провадження № 22-ц/818/2334/19

Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2019 року у складі судді Баркової Н.В.

у цивільній справі № 639/6726/18за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,-

встановив:

21.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позову зазначив, що за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.09.2013 з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання їх дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2013 та до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, за судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 01.10.2018 з нього утримуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 25.09.2018 і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судове рішення першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з часу стягнення аліментів на користь відповідача, ОСОБА_2 , змінився його сімейний та матеріальний стан, оскільки на даний час він зобов`язаний утримувати ще двох малолітніх дітей від теперішнього шлюбу. Зазначає, що зовсім не відмовляється утримувати свою дитину, проте вважає, що стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є неправомірним.

Вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ј на 1/6 частин всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ніяким чином не порушить її права, оскільки 1/6 частин від заробітної плати буде складати не менше ніж 2 134,80грн щомісячно, тоді, як 50% прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з січня 2019 року складає -1013,5грн.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає вимоги ОСОБА_1 безпідставними, а надані ним до суду докази штучними, поданими з метою ухилення від сплати їй аліментів. Посилається на ту обставину, що вона змушена нести додаткові витрати у зв`язку з лікуванням їх доньки. Зазначає, що всі додані документи до апеляційної скарги ОСОБА_1 не були та не могли бути розглянуті в суді першої інстанції, оскільки датовані березнем 2019 року. При поданні позовної заяви позивачем додано довідку №1261 від 15.11.2018 в якій у лютому 2018 року зазначався розмір заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 у розмірі 12000,00грн, також у лютому він отримав одноразову виплату у натуральній формі у розмірі 7500,00грн, його загальний дохід склав 19500,00грн, однак сума сплачених аліментів склала 3000,00грн, що дорівнює ј заробітної плати (грошового забезпечення) ОСОБА_1 а не ј доходу ОСОБА_1 . Вважає, що навіть стягнення 58% заробітної плати ОСОБА_1 не перевищить половини доходу ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч. ч. 4-6 ст.19, ст.ст.274, 353, 368, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.12).

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.09.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2013 та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили, виконується у передбаченому законом порядку, із доходу ОСОБА_1 за місцем служби здійснюється утримання аліментів на користь ОСОБА_2 (а.с.13).

З наданих позивачем ОСОБА_1 доказів, які ніким з учасників справи не оспорюються, вбачається, що з 27.08.2018 року він став батьком ще двох дітей.

Так, відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.11).

На підставі судового наказу Чугуївського міського суду Харківської області від 01.10.2018 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 25.09.2018 і до досягнення дітьми повноліття, а також судовий збір в дохід держави в сумі 176,20грн (а.с.9).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог не є достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дружини та дітей, не може слугувати самостійною підставою для зменшення встановлених судовим рішенням аліментів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом даної норми СК України зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з`явився додатковий обов`язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_5 та дочку ОСОБА_7 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суд вирішив судовим наказом від 01.10.2018 року стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 25.09.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Третя особа ОСОБА_3 підтвердила в суді першої інстанції той факт, що ОСОБА_1 приймає участь в утриманні цих двох дітей.

Зазначені обставини відповідачем ОСОБА_2 не спростовані, а її посилання на штучність підстав звернення ОСОБА_2 до Чугуївського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів є її власним припущенням, яке не має правового значення для вирішення спору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про недоведеність ОСОБА_1 факту зміну у 2018 році його сімейного стану як платника аліментів та наявність на утриманні ще двох дітей, виходячи при цьому лише з огляду на відсутність даних про примусове виконання судового наказу.

Згідно частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати низку обставин, зокрема і таку, як передбачену пунктом 3) цієї норми наявність у платника аліментів інших дітей.

При цьому законодавцем передбачено сам факт наявності у платника аліментів інших дітей і не поставлено це в залежність від того, у який спосіб платник аліментів виконує цей батьківський обов`язок - чи добровільно, за домовленістю з іншим з батьків з яким проживають діти (дитина), чи примусово, тобто в порядку виконавчого провадження.

За таких обставин, зважаючи на встановлення факту зміни майнового та сімейного стану позивача, перебування на його утриманні ще двох малолітніх дітей, колегія суддів дійшла висновку, що в цій справі наявні передбачені ч.1 ст.192 СК України підстави для зміни розміру аліментів, визначених рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.09.2013 року.

Колегія суддів враховує вимоги ст.182 СК України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та частини 5 ст.183 СК України.

Згідно частини 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 2018 рік установлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 р. - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.

За останні чотири місяці 2018 року позивач отримував заробітну плату у розмірі 12 860,30 грн. (а.с.13), тобто відрахування з заробітної плати позивача аліментів у розмірі 1/6 частини від його доходу, не буде суперечити інтересам дочки, оскільки не є меншою прожиткового мінімуму установленого для дитини відповідного віку.

Керуючись принципами розумності та справедливості колегія суддів вважає вірним зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_1 аліментів з 1/4 до 1/6 частини усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача ОСОБА_2 про штучне створення доказів зміни сімейного та матеріального стану ОСОБА_1 та про вимушеність здійснення нею додаткових витрат на лікування доньки ОСОБА_4 , оскільки усі діти платника аліментів ОСОБА_1 мають рівні права на отримання від нього відповідної допомоги на утримання.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_2 про обов`язок ОСОБА_1 брати участь у додаткових витратах на лікування їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , то необхідно відзначити, що ці обставини можуть бути підставою при зверненні ОСОБА_2 до суду з самостійним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів на лікування дитини у відповідності до положень статті 185 СК України, а не підставою для відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у даній справі.

Враховуючи, що апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу та позовні вимоги ОСОБА_1 , за правилами п. 2 ч. 2, ч. 6, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, відповідачу за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, необхідно компенсувати судовий збір за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 704,80 грн., а також судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1057,20 грн., а всього на загальну суму 1762 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 вересня 2013 року, шляхом зменшення з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.06.2019 року (дня набрання цим рішенням законної сили) та до досягнення дитиною повноліття.

Судові витрати по оплаті судового збору, за подання позову до суду першої інстанції та понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 червня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина