ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Херсон

справа: 647/900/19

провадження: 22-ц/819/1026/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя доповідач)

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бериславського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року у складі головуючого судді Миргород В.С.

встановив:

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Бериславського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року у видачі судового наказу відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявником заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, а також заявником не надано доказів на підтвердження того, що дитина знаходиться на її утримані.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що суд необґрунтовано відмовив у видачі судового наказу з підстав невідповідності заяви вимогам п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, оскільки розширення змісту вимоги про стягнення аліментів з посиланням на те, що розмір аліментів не повинен бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може бути підставою для відмови у видачі судового наказу тому, що такі посилання не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства), необхідністю залучення інших заінтересованих осіб та не є окремою вимогою про стягнення аліментів, а мінімальний розмір аліментів визначений ст. 182 СК України. Крім того, положеннями Сімейного кодексу України право на звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів надано тому з батьків, разом з яким проживає дитина. На підтвердження факту проживання дитини з матір`ю нею надано відповідну довідку.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 03 червня 2019 року, відповідно до вимог ч.2 ст. 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дати подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам п. 4 ч.1 статті 161 ЦПК України, якою передбачено можливість видача судового наказу якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину вимоги посилався на п.3 ч.1 ст. 165 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Однак з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може.

Так, пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено можливість видачі судового наказу за вимогою про стягнення аліментів у відповідній частині від заробітку боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто даною нормою обмежено верхній розмір стягуваних аліментів, нижній же розмір належних до стягнення у такому випадку аліментів закріплений відповідною нормою матеріального права, на якій, у відповідності до вимог пункту 4 частини 1 статті 168 ЦПК України, має ґрунтуватися судовий наказ, - у даному випадку на ч. 2 ст. 182 СК України, за якою мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже дане положення закону є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання, мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника.

Зважаючи на викладене вимогу заяви про стягнення встановленого законом мінімального розміру аліментів не можна вважати вимогою, яка не відповідає положенням ст. 161 вказаного Кодексу.

Також колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу з підстав не надання заявником доказів на підтвердження того, що дитина знаходиться на її утриманні.

Пунктом 8 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Зі змісту частини 5 статті 183 СК України вбачається, що право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину у відповідній частині від заробітку (доходу) платника аліментів має той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як вбачається з матеріалів справи до заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 на підтвердження її права на звернення із заявою про видачу судового наказу, а саме на підтвердження факту, що дитина проживає разом з нею, надано довідку Квартального комітету №2 Фортечного району м. Кропивницький від 29 березня 2019 року за № 181, згідно якої за адресою: АДРЕСА_1 48 разом з ОСОБА_1 проживає її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), що свідчить про наявність права заявника на звернення з заявою про стягнення аліментів на дитину у відповідній частині від заробітку (доходу) платника аліментів.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

За правилом ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бериславського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова