Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 369/3899/13-ц

провадження № 61-34331св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Державна інспекція сільського господарства у Київській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», відділ Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , Гореницька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, відділ Держземагенства Святошинського району Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року у складі судді Ул`яновської О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від

14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Київської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», відділ Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, про зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди.

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_1 , Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

25 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з зустрічними позовними вимогами ОСОБА_2

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від

25 червня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Київської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», відділ Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, про зобов`язання вчинити дії, відшкодування шкоди, - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відділу Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації, - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Горенецької сільської ради від 22 лютого 2001 року № 5/19 щодо передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,045 га в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства.

Визнано недійсним державний акт, виданий ОСОБА_1 , серія

НОМЕР_1 про право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію земельних ділянок ОСОБА_1 : площею 0,0372 га з кадастровим номером НОМЕР_2 ; площею 0,0072 га з кадастровим номером НОМЕР_3 ; площею 0,1701 га з кадастровим номером НОМЕР_4 .

Визнано незаконним та скасовано рішення Горенецької сільської ради від

23 липня 2004 року № 3/48.

Визнано недійсним державний акт, виданий ОСОБА_2 , серія НОМЕР_5 на земельну ділянку площею 0,0892 га в АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0892 га з кадастровим номером НОМЕР_6 .

Визнано незаконним та скасовано запис в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 295 про реєстрацію державного акту серія

НОМЕР_5 , виданого 21 жовтня 2004 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

25 червня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2014 року відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2014 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 358 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 серпня 2014 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 358 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2015 року у допуску цієї справи за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2014 року до провадження Верховного Суду України, - відмовлено.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року, в якій просив рішення скасувати, переглянути його у зв`язку з нововиявленими обставинами, які мають істотне значення для вирішення справи.

Заява обґрунтована тим, що приховуючи фактичні обставини справи щодо пропущення відповідачем строку позовної давності та визнання вини щодо порушення спільної межі та зайняття його частини ділянки самочинною забудовою, суд та ОСОБА_2 визнали певні нічим не доведені пояснення відповідача за істотну обставину справи, та довели її пояснення в судовому порядку за встановлені обставини справи, спрямовуючи судовий розгляд на забезпечення надуманих обставин, чим порушили норми процесуального права, якими встановлені правила розгляду справи та правила оцінки доказів.

За даними начальника Управління держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області Гапича М. М. (вих. № П-1217/0-226/6-16) від 03 червня 2016 року: «В архіві Управління наявна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 з кадастровим номером НОМЕР_6 » та щодо «виготовлення правовстановлюючих документів на вказану ділянку», які (дані) за своєю суттю та змістом містять інформацію про нововиявлені обставини для перегляду рішення від 25 червня 2014 у справі (додаток 2), спростовують нічим не підтверджені, надумані висновки суду за наведеним вище переліком (по п.п. 1-6) щодо «непогодження, встановлення ОСОБА_1 нової межі та вилучення частини ділянки ОСОБА_2 ».

Акт установлення і погодження меж землекористування від 27 листопада

2000 року по АДРЕСА_2, (гр. ОСОБА_2 ), погоджений та підписаний всіма суміжними землекористувачами (в тому числі

ОСОБА_2 ), є належно оформленим, достовірним, допустимим доказом погодження межі у той самий день (27 листопада 2000 року), час та місце, що і акт по АДРЕСА_1, (гр. ОСОБА_1 ), тому ніяких інших доказів («актів погодження нової межі») того, що була «погоджена нова межа» ОСОБА_1 подавати до суду - не потрібно, так як спільна з відповідачем межа погоджувалась всього один єдиний раз саме 27 листопада 2000 року у встановлений законом спосіб за весь період, починаючи з 27 листопада

2000 року, a «критична оцінка» судом його акта від 27 листопада 2000 року щодо «не вказання повної дата його складання» та «не погодження сусідами» є вигадуванням обставин справи з метою позбавлення права власності на землю.

Суд порушив норми процесуального права, якими встановлені правила оцінки доказів, так як тільки рік складання цього документу (тобто 2000 рік) мав значення для розгляду справи, а не конкретний день. Рік складання цього документу не може бути пізнішим за 2001 рік, так як технічна документація, в якій міститься оригінал цього акта, була складена та прошита у 2001 році.

Абрис земельної ділянки ОСОБА_2 та кадастровий план з каталогом координат, описом меж та експлікацією угідь земельної ділянки

ОСОБА_2 кадастровий номер НОМЕР_6 підтверджують наявність дугоподібного «вигону» спільної з ОСОБА_1 межі «вглиб земельної ділянки ОСОБА_2 » станом на 27 листопада 2000 року (на день оформлення (підписання) акта установлення і погодження спільної межі всіма суміжними землекористувачами), що спростовує надуманий необґрунтований висновок суду за недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, та невідповідністю висновків суду обставинам справи, про «передачу частини земельної ділянки ОСОБА_2 » та «недотримання порядку вилучення земельних ділянок у попереднього користувача» в результаті «виявлення ОСОБА_2 існування нової межі спочатку самочинного будівництва» (або «зміни межі» ОСОБА_1 ) після 22 лютого 2001 року («після отримання ОСОБА_1 додаткової земельної ділянки»).

Нововиявленими обставинами в даному випадку є спростування всіх вищевказаних висновків суду щодо існування, зміни та необхідності погодження позивачу нової межі; передачу частини та недотримання порядку вилучення ділянки у ОСОБА_2 .

За даними архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 08 червня 2016 року відповідно до заяви ОСОБА_1 від 22 грудня 2000 року до Гореницької сільської ради про надання в користування надлишку земельної площі в межах лінії власного огороду (у порівнянні з площею за державним актом від 14 жовтня 2000 року), які (дані) теж містять нововиявлені обставини перегляду рішення, з метою вирішення питання на виконкомі 20 січня 2001 року в законний спосіб голова сільради ОСОБА_3 вирішив «з`ясувати питання (надання ділянки площею 0.05 га ОСОБА_1 в користування) на місці, вислати комісію для складання акта про наявність, непорушність меж та погодження меж з сусідами», що спростовує висновок судді Пінкевич Н. С. про «відсутність доказів належності (виділеної 25 січня 2001 року ОСОБА_1 ) частини земельної ділянки до земель запасу».

Нововиявленою обставиною в даному випадку є спростування висновку суду про «відсутність доказів належності (виділеної 25 січня 2001 року

ОСОБА_1 ) частини земельної ділянки до земель запасу».

Грубо порушуючи правила реєстрації розподілу справ, суддя Пінкевич Н. С.

11 лютого 2014 року сама вибрала собі справу та ухвалою сама вирішила відкрити провадження у цивільній справі № 369/1285/14-ц, провадження

№ 2/369/1104/14, про що 17 червня 2016 року повідомила голова Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т. В., тоді як суддя Пінкевич Н. С. лише 14 лютого 2014 року отримала цивільну справу

№ 369/1285/14-ц після розподілу для відкриття провадження.

Нововиявленою обставиною також є незаконне втручання судді Пінкевич Н. С. в роботу системи реєстрації та розподілу справ районного суду з метою позбавлення позивача права власності, грубе порушення частини другої, третьої статті 11-1 ЦПК України (в редакції 2004 року), пункти 2.8.1, 3.1, 4.1.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, із змінами і доповненнями від 25 січня 2013 року № 2; пункти 3.1, 3.4, 3.5 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173.

Нововиявленою обставиною також є відомості голови Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т. В. у листах № 16005/5/287/2016 від 23 червня 2016 року та № 5/282/2016 від 17 червня 2016 року про порушення суддею Пінкевич Н. С. у судовому засіданні правил розгляду справи в частині не розгляду заяви ОСОБА_1 від 25 червня 2014 року про уточнення (збільшення) позовних вимог яку суддя не оголосила та не надала для ознайомлення всім учасникам процесу разом з переліком заявлених доказів на підтвердження вимог позивача.

Крім того, 25 червня 2014 року суд не визначив порядок дослідження наданих ним доказів залежно від визнання ОСОБА_2 своєї вини порушення спільної межі, захоплення частини ділянки позивача та взагалі не дослідив, не оцінив письмових доказів за вказаним переліком у зазначеній заяві, які мають значення для вирішення справи і підлягали встановленню у судовому засіданні при розгляді заяви від 25 червня 2014 року про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року заяву про самовідвід головуючого судді Ковальчук Л. М. у цій справі задоволено.

Передано справу для повторного розподілу між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку, передбаченому статтею 11-1 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 26 липня 2016 року, справу призначено судді-доповідачу Дубас Т. В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

29 серпня 2016 року заяву про самовідвід головуючого судді Дубас Т. В. у цій справі задоволено.

Передано справу для повторного розподілу між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку, передбаченому статтею 11-1 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 30 серпня 2016 року, справу призначено судді-доповідачу Усатову Д. Д.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

27 вересня 2016 року заяву про самовідвід головуючого судді Усатова Д. Д. у цій справі задоволено.

Передано справу для повторного розподілу між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку, передбаченому статтею 11-1 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 13 жовтня 2016 року, справу призначено судді-доповідачу Волчку А. Я.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

25 жовтня 2016 року заяву про самовідвід головуючого судді Волчка А. Я. у цій справі задоволено.

Справу передано до найбільш територіально наближеного суду - Ірпінського районного суду Київської області.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року в частині передачі справи до Ірпінського міського суду Київської області скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 14 грудня 2016 року, справу призначено судді-доповідачу Усатову Д. Д.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

15 грудня 2016 року заяву про самовідвід головуючого судді Усатова Д. Д. у цій справі задоволено.

Передано справу для повторного розподілу між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку, передбаченому статтею 11-1 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 15 грудня 2016 року, призначення не відбулося з підстав відсутності належної кількості суддів для розподілу справи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

30 грудня 2016 року справу передано до найбільш територіально наближеного суду - Святошинського районного суду міста Києва.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня

2016 року залишено без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року, справу призначено судді-доповідачу Ул`яновській О. В.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 травня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами повернуто до Києво-Святошинського районного суду Київської області для визначення підсудності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 червня

2017 року, справу призначено судді-доповідачу Усатову Д. Д.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

16 червня 2017 року заяву про самовідвід головуючого судді Усатова Д. Д. у цій справі задоволено.

Передано справу для повторного розподілу між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку, передбаченому статтею 11-1 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня

2017 року, справу призначено судді-доповідачу Пінкевич Н. С.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

16 червня 2017 року заяву про самовідвід головуючого судді Пінкевича Н. С. у цій справі задоволено.

Передано справу для повторного розподілу між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку, передбаченому статтею 11-1 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 червня 2017 року, справу призначено судді-доповідачу Волчко А. Я.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

20 червня 2017 року заяву про самовідвід головуючого судді Волчка А. Я. у цій справі задоволено.

Передано справу для повторного розподілу між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку, передбаченому статтею 11-1 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2017 року, справу призначено судді-доповідачу Ковальчук Л. М.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від

21 червня 2017 року заяву про самовідвід головуючого судді Ковальчук Л. М. у цій справі задоволено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 21 червня 2017 року, призначення не відбулося з підстав відсутності належної кількості суддів для розподілу справи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 31 травня 2017 року скасовано та передано справу для продовження розгляду до Святошинського районного суду міста Києва.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року залишено без задоволення.

Ухвала суду мотивована тим, що обставини, на які посилається заявник в розумінні статті 361 ЦПК України (в редакції 2004 року) не є нововиявленими, оскільки зазначені обставини не є істотними, що не були та не могли бути відомими заявнику, саме під час розгляду справи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому вказав, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

04 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду мста Києва від

13 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року та передати справу на новий розгляд до Святошинського районного суду міста Києва.

Касаційна скарга мотивована тим, що наведені у заяві обставини в розумінні статті 361 ЦПК України (в редакції 2004 року) є нововиявленими, оскільки існували на час розгляду справи та не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції взагалі не досліджував матеріали справи.

Апеляційний суд не перевірив та не розглянув доводи апеляційної скарги.

Додаткові пояснення заявника:

02 січня 2018 року та 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду касаційної інстанції пояснення до касаційної скарги.

Пояснення мотивовані тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми процесуального права та норми матеріального права.

Доводи інших учасників справи:

03 січня 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з святошинського районного суду міста Києва.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 січня 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

У червні 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 04 червня 2019 року № 564/0/26-19 за касаційним провадженням № 61-34331св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у поясненнях до касаційної скарги, врахувавши аргументи наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Статтею 361 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви судами першої та апеляційної інстанцій) визначено, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга стаття 361 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду заяви судами першої та апеляційної інстанцій). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви судами першої та апеляційної інстанцій), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Аналогічні роз?яснення викладені в пунктах 3, 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначені ОСОБА_1 у заяві обставини зводяться лише до зазначення доказів, яким судом під час ухвалення рішення від 25 червня 2014 року надавалась відповідна оцінка. Тому зазначені у заві обставини не є нововиявленими обставинами у даній справі у розумінні статті 361 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду заяви судами першої та апеляційної інстанцій), оскільки такі обставини та докази, досліджувалось під час ухвалення рішення судом у даній цивільній справі.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм процесуального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко