ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5826/17

провадження № 22-ц/4809/1799/19

Кропивницький апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування»

відповідач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Пантелеєв Олександр Миколайович

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пантелеєва Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2019 року у складі судді Іванової Н. Ю. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Зазначало, що 22 листопада 2014 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 48, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 700 грн. Відповідно до п.3.1 кредитного договору відповідач у строк до 05 грудня 2014 року зобов?язаний повернути отримані грошові кошти у розмірі 700 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 210 грн., всього 910 грн. 05 грудня 2014 року відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 210 грн. та пролонгував договір строком до 19 грудня 2014 року. Сплативши 19 грудня 2014 року відсотки за користування кредитом в сумі 245 грн. відповідач пролонгував договір до 02 січня 2015 року, зобов?язавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 945 грн. 20 травня 2015 року відповідач сплатив відсотки за користування кредитом в сумі 350 грн. В результаті порушення умов договору станом на 04 вересня 2017 року виникла заборгованість, розмір якої разом із процентами та пенею становить 14 259 грн.

Просило стягнути з відповідача на її користь 14 259 грн., в тому числі 700 грн. основного боргу, 245 грн. проценти за договором, 13 314 грн. пеню за договором.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2018 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» заборгованість в розмірі 14 259 грн. (а.с.70-71).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано (а.с.90-91).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» заборгованість у розмірі 14 259 грн. (а.с.138-142).

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що позивач не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг», працівники позивача її з ними не знайомили. Отже вони не є складовою частиною договору. Також позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгував позивачу грошові кошти, зазначені ним в позові.

Апеляційне провадження відкрито 21 листопада 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.163), ухвалою від 05 грудня 2019 року призначено розгляд справи на 11 грудня 2019 року (а.с.179).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що інформація про розмір процентів зазначена в договорі, який був підписаний відповідачем. Заява-анкета та умови надання та обслуговування кредиту є невід?ємними частинами та складають кредитний договір (а.с.170-172).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами в письмовій формі укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася повернути позику зі сплатою процентів за користування грішми та неустойку у вигляді пені з розрахунку 2,5% за кожен день прострочення, однак погодитися з таким в висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи, а укладення кредитного договору на вищезазначених умовах не підтверджений належними доказами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У відповідності до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

22 листопада 2014 року відповідач подала позивачу заяву-анкету для отримання кредиту на особисті цілі у розмірі 700 грн. строком на 14 днів до 05 грудня 2014 року (дата повернення кредиту) та зобов`язалася повернути кредит у розмірі 700 грн. та сплатити проценти у розмірі 210 грн., який визначається у 2,5% за кожен день користування кредитом, 912,5% річних, дата початку нарахування процентів 22 листопада 2014 року. В заяві-анкеті також зазначено, що клієнт ознайомлений з умовами надання фінансової послуги, передбаченою ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а саме: клієнту пропонується фінансова послуга, а саме короткостроковий кредит вартістю 17 грн. 50 коп. на день, додаткові платні фінансові послуги не передбачені. (а.с.4).

Відповідно до видаткового касового ордеру 22 листопада 2014 року відповідач отримала 700 грн. (а.с.5).

На підтвердження позовних вимог позивач надав наказ №41 від 11 жовтня 2014 року «Про затвердження примірного договору про надання фінансових послуг», який складається з заяви-анкети та Умов видачі кредиту (а.с.8, 9-13).

В порушення вимог ст.89 ЦПК України суд першої інстанції не дав належної оцінки заяві-анкеті ОСОБА_2 , яка не містить відомостей про те, що вона бере кредит саме на Умовах надання та обслуговування кредитів, затверджених наказом позивача 11 жовтня 2014 року, а також ознайомлена з ними. Підпис відповідача на цих Умовах відсутній.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, гідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Оскільки розмір, порядок нарахування, виплата процентів за користування кредитом та неустойки є істотними умовами кредитного договору, який укладається між сторонами в письмовій формі, то суд першої інстанції на підставі заяви-анкети, в якій відсутні зобов`язання відповідача про сплату неустойки, дійшов безпідставного висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі 13314 грн. і в позові про стягнення пені слід відмовити.

Щодо стягнення процентів, колегія суддів зазначає, що в заяві-анкеті відповідач зобов`язалася сплатити проценти в розмірі 210 грн. до 05 грудня 2014 року, ці проценти нею сплачені, що позивачем не оспорюється. Анкета-заява не містить зобов`язання сплачувати проценти після 05 грудня 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

Стягнення процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування 05 грудня 2014 року до 02 січня 2015 року не ґрунтується на умовах заяви-анкети та нормах чинного законодавства, тому позовні вимоги в цій частині теж не підлягають задоволенню.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем сплачено всього 805 грн., з яких позивач зарахував на погашення процентів 455 грн. замість 210 грн., та пені 350 грн., сплата якої взагалі не передбачена заявою-анкетою.

Правовий висновок про зарахування на погашення тіла кредиту сплачених позичальником коштів, які кредитор безпідставно зарахував на погашення процентів та неустойки при відсутності домовленості про їх сплату в підписаній відповідачем заяві- анкеті викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17, провадження № 61-11459св19.

За таких обставин проценти в сумі 245 грн. (455-210) та пеня в сумі 350 грн., всього 595 грн. слід зарахувати на погашення тіла кредиту, залишок несплаченого тіла кредиту становить 105 грн.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково та стягнення тціла кредиту в сумі 105 грн.

Позивач просив стягнути на його користь 14259 грн., позов задоволено на суму 105 грн., що складає 0,7 %. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600 грн. (а.с.1), відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги 2400 грн. (а.с.162).

Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позову відповідач повине відшкодувати позивачу судовий збір за подання позовної заяви в сумі 11 грн.20 коп., позивач повинен відшкодувати відповідачу сплачений судовий збір за поданння апеляційної скарги в сумі 2383 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Пантелеєва Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково .

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2019 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» (місце знаходження 69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39-А, офіс 27, ) заборгованість за кредитним договором від 22 листопада 2014 року, яка складається з тіла кредиту в сумі 105 грн. та судовий збір в сумі 11 грн.20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» (місце знаходження 69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39-А, офіс 27, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 2383 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 11 грудня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко