КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року м. Київ

Справа №759/13301/15-ц

Апеляційне провадження:№ 22-ц/824/2705/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Коваль О.А. 01 листопада 2018 року у м. Києві, повний текст ухвали складено 02 листопада 2018 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця округу міста Києва Чижика Андрія Павловича, заінтересована особа: Державна іпотечна установа,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чижика А.П., в якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця при винесенні постанови від 20 серпня 2018 року про відкриття виконавчого провадження №57048363 з примусового виконання виконавчого листа №2/759/5698/15, виданого 04 грудня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва.

Скаргу мотивовано тим, що згідно рішення Святошинського районного суду у цивільній справі №759/13301/15-ц позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за іпотечним кредитом, пені та інфляційних втрат задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 380441,93 грн. З метою виконання рішення 04 грудня 2017 року представнику стягувача - Державної іпотечної установи було видано виконавчий лист, на якому було вказано дату набрання ним законної сили, а саме 03 листопада 2015 року, та зазначено, що виконавчий лист може бути пред`явлено до виконання протягом 3-х років. Разом із тим, в силу вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (втратив чинність, але був чинним на момент набрання рішенням законної сили) виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа, на думку скаржника, закінчився 04 листопада 2016 року. Однак звернення до приватного виконавця відбулось у серпні 2018 року, тобто поза межами строків зазначених у ст. 22 цього Закону, заява про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання стягувачем не подавалась. Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відтак, скаржник просив визнати дії приватного виконавця щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження №57048363, і подальші виконавчі дії незаконними, та скасувати винесені постанови про відкриття провадження, арешт майна боржника, про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця округу міста Києва Чижика Андрія Павловича, заінтересована особа: Державна іпотечна установа - відмовлено.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з положень п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, у відповідності до яких виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто у строк - 3 роки, а тому не вбачав підстав для визнання незаконними дій приватного виконавця.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій зазначається про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали від 01 листопада 2018 року, судом першої інстанції не було належним чином враховано вказані доводи скаржника та не в повній мірі висвітлено підстави для відмови в задоволенні скарги, не надано належної правової оцінки доводам сторін у справі, неповно досліджено надані сторонами докази та матеріали справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, внаслідок чого прийнято незаконне та необґрунтоване рішення в розумінні вимог ст.263 ЦПК України. Вказує на те, що судом повністю упущено доводи скаржника щодо того, що право на звернення до відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця з заявою про примусове виконання виконавчого листа №2/759/5698/15 у стягувача було наявне виключно у період з 03 листопада 2015 року (дата набрання законної сили рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року) та протягом наступного року, тобто до 03 листопада 2016 року. В свою чергу, з постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 серпня 2018 року, звернення до приватного виконавця мало місце у серпні 2018 року, тобто поза межами строків, встановлених ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою скаргу задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Приватний виконавець округу міста Києва Чижик А.П. неодноразово повідомлявся про призначений розгляд справи, проте в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив /т.1 а.с.202,211,221,222, т.2 а.с.26/.

Стягувач Державна іпотечна установа свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином /т.1 а.с.220, 235, т.2 а.с.27/, причини неявки суду не повідомили. Натомість у листі №3384/15 від 09 квітня 2019 року просили закрити провадження у справі у зв`язку із поверненням виконавчого листа стягувачу /т.1 а.с.225-233/.

Вказане клопотання розглянуто в судовому засіданні, ухвалою занесеною до протоколу від 13 травня 2019 року відмовлено у його задоволенні з огляду на те, що оцінка правомірності дій приватного виконавця на стадії відкриття виконавчого провадження не залежить від обставин припинення виконавчого провадження /т.2 а.с.22-23/.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника скаржника, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва суду від 30 вересня 2015 року були задоволені позовні вимоги Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за іпотечним кредитом, пені та інфляційних втрат. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 380441,93 грн та судовий збір в розмірі 3654 грн, а всього 384095,93 грн /т.1 а.с.48-52/. Вказане рішення суду набрало законної сили 03 листопада 2015 року. Виконавчі листи на виконання цього рішення суду були видані 24 квітня 2017 року, де строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був визначений протягом трьох років /т.1 а.с.91/.

Стягувач у квітні 2017 року звертався до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі та ухвалою суду від 17 липня 2017 року внесені виправлення щодо дати народження боржників /т.1 а.с.61-84/. В зв`язку з цим були видані нові виконавчі листи, що були направлені на адресу стягувача /т.1 а.с.97/.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч.1 ст. 12 цього Закону України виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з п.5 Прикінцевих та перехідних положень до цього Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В порядку ч.5 ст. 26 цього Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Даний Закон був прийнятий 02 червня 2016 року, але набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Положення ч.ч.1,2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року визначали, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в строк протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, встановлені для виконання судових рішень рахуються з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

З наведених обставин справи вбачається, що рішення суду набрало законної сили 03 листопада 2015 року за дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, і виходячи з положень цього Закону строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив один рік, тобто до 03 листопада 2016 року. Проте 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, за яким строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлюється три роки. При цьому слід звернути увагу, що на момент набрання чинності даним Законом строк пред`явлення виконавчого листа за рішенням суду щодо боржника ОСОБА_1 не сплинув. Виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 був виданий 24 квітня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року. А отже, вбачається обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо поширення трирічного строку на пред`явлення даного виконавчого листа до виконання.

Доводи апеляційної скарги про помилкове застосування п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону, так як виконавчий лист не був виданий до набрання цим Законом чинності вказаного висновку не спростовують. Так, виходячи з положень п.5 Прикінцевих та перехідних положень, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. А згідно з ч.1 ст. 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Тобто, як виконавчі листи видані до набрання чинності цим Законом, так і виконавчі листи видані після набрання ним чинності підлягають пред`явленню до виконання протягом трьох років.

Наведена скаржником судова практика Верховного Суду свідчить про те, що визначений Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року строк не застосовується у разі коли на момент набрання ним чинності, сплив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, що був визначений попереднім Законом і цей строк не був поновлений судом. У даній справі вбачається, що на момент набрання чинності даним Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, строк пред`явлення виконавчого листа за рішенням суду щодо боржника ОСОБА_1 не сплинув. Тобто правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є відмінними від тих, що були предметом розгляду Верховного Суду, а тому наведені представниками скаржника висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані.

З урахуванням встановлених обставин, доводів скарги та наданих скаржником доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій приватного виконавця.

Таким чином, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність приватного виконавця, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку. Наведені скаржником доводи не дають підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.