Номер провадження: 22-ц/813/8099/19
Номер справи місцевого суду: 484/3993/16-ц
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 484/3993/16-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О.М. 15 серпня 2019 року, повний текст рішення складено 19 серпня 2019 року,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ізвищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до досягнення дитиною повнолітнього віку.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 22 грудня 2007 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №642.

В період шлюбу у подружжя народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працездатний, та за своїм матеріальним станом може надавати матеріальну допомогу. Життям дитини не цікавиться, спілкується з донькою вкрай рідко. Дитина повністю перебуває на її утриманні, вона самостійно несе витрати на одяг, взуття, шкільне приладдя, додаткові заняття, лікування та харчування. Однак, з метою забезпечення належного рівня фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, є необхідність стягнення аліментів з відповідача (Т. 1, а. с. 1).

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - ј частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.12.2016 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги є законними та обґрунтованими. Донька проживає з матір`ю. Добровільно матеріальної допомоги відповідач на утримання дитини не надає (Т. 1, а. с. 28 - 28 зворотна сторона).

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2018 року (Т. 1, а. с. 70) заяву ОСОБА_2 від 26.02.2018 року про перегляд вищевказаного заочного рішення (Т. 1, а. с. 38) задоволено.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2017 року було скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.12.2016 року, а починаючи з 08.07.2017 року у розмірі - ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 22.12.2007 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Донька проживає разом з матір`ю у будинку бабусі. За характером своєї роботи позивачка часто виїжджає і знаходиться в м. Одесі. У цей час дитина знаходиться під доглядом бабусі позивачки (Т. 1, а. с. 88 - 89).

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 серпня 2018 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року скасовано.

Справу направлено до Малиновського районного суду м. Одеси, для розгляду за встановленою законом підсудністю.

Постанова Апеляційного суду Миколаївської області мотивована тим, що на момент звернення ОСОБА_1 з позовом до суду вона була зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 ). Таким чином, відповідно до положень ст. ст. 109, 110 ЦПК України справа не підсудна Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області. Відповідач при розгляді справи вказував на порушення територіальної підсудності справи. Відповідно до ст. 378 ЦПК України вказані порушення територіальної підсудності є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою підсудністю (Т. 1, а. с. 149 - 154).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2018 року справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (Т. 1, а. с. 161 - 162).

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги і просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до досягнення дитиною повнолітнього віку (Т. 1, а. с. 178 - 179 зворотня сторона).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2018 року провадження у справі було зупинено у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_2 про відвід судді (Т. 1, а. с. 207 - 208).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мазун І.А. від 15 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено (Т. 1, а. с. 211 - 212).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2018 року провадження у справі поновлено (Т. 1, а. с. 228 - 229).

30.11.208 року до суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу суду від 13.09.2018 року про відкриття провадження у справі (Т. 1, а. с. 235 - 237).

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2018 року про відкриття провадження у справі залишено без змін (Т. 2, а. с. 29 - 32).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про відвід секретаря судового засідання залишено без задоволення (Т. 2, а. с. 51 - 52).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі залишено без задоволення (Т. 2, а. с. 55 - 56).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про виклик та допит свідка задоволено (Т. 2, а. с. 57 - 58).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 про виклик та допит свідка задоволено (Т. 2, а. с. 61 - 62).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2019 року підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті (Т. 2, а. с. 68 - 69).

Позивачка у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник, який діє на підставі довіреності від 05 лютого 2018 року, у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше відповідач надав до суду відзив на позов разом із фототаблицями №№1, 2, 3, 4, що містять фотографії сторін окремо та разом з донькою ОСОБА_3 за період з 2016 по 2018 рік, та змісту переписки сторін та їх доньки, яка здійснювалася за допомогою мобільного додатку «VIBER» між абонентом НОМЕР_7 та абонентом НОМЕР_1 , між абонентом НОМЕР_2 та НОМЕР_1, які містяться в мобільному телефоні ОСОБА_2 ..

В обґрунтування відзиву ОСОБА_2 зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки дитина з 2011 року проживає у м. Первомайськ з бабусею. Він та позивачка працюють та проживають у м. Одесі. Стверджував, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини (Т. 1, а. с. 193, 214 - 224).

Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача та його представника, які були належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.08.2019 року вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 29 грудня 2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі - 640,00 грн..

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по міст Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №642, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( НОМЕР_3 . 1, а. с. 2).

В період шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (Т. 1, а. с. 3).

Донька сторін - ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю та бабусею за адресою - АДРЕСА_2 , що підтверджується довідковою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (Т. 1, а. с. 4).

Донька - ОСОБА_3 навчається у Первомайській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1, проживає разом з бабусею, так як мама працює в м. Одесі. Проте, мати бере участь у вихованні доньки, відвідує вчителя-класовода, бере активну участь у виховній роботі школи та класу, відвідує і є активним учасником шкільних заходів (Т. 1, а. с. 66).

Згідно довідки ТОВ «Антей» від 29 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 працює з 01 вересня 2016 року на посаді керівника з внутрішньої логістики. З огляду на характер та особливості функціональних, посадових обов`язків, а також наявність у працівника дитини віком до 15 років, частину робочого часу ОСОБА_1 виконує свої обов`язки на віддаленні від робочого місця (Т. 1, а. с. 80).

Факт проживання дитини разом із бабусею та матір`ю у м. Первомайську підтверджується також особистими поясненнями позивачки у судовому засіданні, заявою ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивачки та аудіозаписом судового засідання у справі №521/4216/18, наданим відповідачем.

З пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що вона більшість роботи виконує на дому, проводить з дитиною багато часу та утримує її фактично самостійно, оскільки відповідач лише іноді надає кошти на подарунки. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом із батьком у задоволенні позову було відмовлено.

Доказів щодо надання систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачем не надано.

Таким чином, фактичне проживання разом та утримання дитини ОСОБА_3 саме матір`ю - ОСОБА_1 є достатньою підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Угоду про добровільну сплату аліментів сторони не укладали.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Відповідач перебуває в працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися. Інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося.

Приймаючи до уваги положення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача та обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання доньки у розмірі - ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 29 грудня 2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , включно.

Визначений розмір аліментів на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини (Т. 2, а. с. 97 - 104).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.08.2019 року (Т. 2, а. с. 124 - 126) залишено без задоволення заяву адвоката Джиги В.І., діючого від імені ОСОБА_2 , від 27.08.2019 року (Т. 2, а. с. 119 - 121) про роз`яснення рішення суду.

Адвокат Джига В.І., діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що на час звернення з позовом (29.12.2016 року) і до 11.02.2018 року сторони проживали разом в квартирі у м. Одесі. Вказані обставини встановлені постановою Миколаївського апеляційного суду та ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси про відкриття провадження у справі. Відповідачу нічого не було відомо про заочне рішення суду про стягнення аліментів. Протягом цього часу він надав позивачці гроші на утримання доньки. Після того, як у 2018 році йому стало відомо про заочне рішення суду про стягнення аліментів, яка позивачка не пред`являла до виконання, та про приховування протягом 11 років наявності у позивачки квартири в м. Первомайську, у лютому 2018 року позивачка виїхала з квартири, в якій вони спільно проживали. Зустрічі батька з донькою були обмежені віддаленістю проживання та забороною матір`ю позивачки ОСОБА_5 у спілкуванні та побаченнях з донькою. Після 11.02.2018 року кошти та подарунки батько кожного разу, за наявності такої можливості, давав особисто доньці.

Відсутні докази того, що дитина проживає разом з матір`ю. Належним доказом місця проживання дитини може бути рішення суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків або рішення органу опіки та піклування, яким встановлено місце проживання дитини. ОСОБА_5 участі у судовому засіданні не брала, тому заяву, написану невстановленою особою, приймати до уваги не можна. Усі наявні у справі докази підтверджують проживання доньки з бабусею. Діюче законодавство надає право звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини одному з батьків або іншим законним представникам дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідач не заперечує сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 , з якою проживає дитина. ОСОБА_1 є неналежним позивачем.

Крім того, судом допущено порушення норм процесуального права, які полягали у наступному: 1) рішення ухвалено суддею, якому було заявлено відвід; 2) справу розглянуто неповноважним складом суду - зазначена у рішенні секретар Коваль Т .А. не приймала участь у судовому засіданні; 3) справу розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи; 4) суд вийшов поза межі позовних вимог. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускається. Су не звернув уваги, що на час подання позову мінімальний гарантований розмір аліментів був на рівні 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка не заявляла позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; 5) суд не з`ясував думки відповідача про те, що він офіційно не працевлаштований, підприємницьку діяльність не здійснює. Має мінливий і нерегулярний дохід, продаючи на ринку молочну продукцію з підсобного господарства. Офіційного доходу з 2014 року не має. Тому, необхідно було стягнути аліменти у твердій грошовій формі з лютого 2018 року (часу фактичного припинення спільного проживання), про що було вказано у заяві від 13.09.2018 року. У випадку стягнення аліментів у розмірі ј частини від доходу виникнуть труднощі з визначенням та узгодженням суми аліментів; 6) суд безпідставно 15.08.2018 року відмовив представнику відповідача у забезпеченні доказів. Суд не надав можливості відповідачу задати питання під час допиту свідків, оскільки справа була розглянута за відсутності відповідача.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує на те, що, передбачаючи ухвалення рішення суду не на його користь ОСОБА_2 , останній спочатку заявив відвід судді. Після відмови у відводі судді подав апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі. Відповідач зловживав та зловживає своїми правами на оскарження судових рішень з єдиною метою - не допустити набрання законної сили і виконання рішення суду про стягнення аліментів. ОСОБА_2 навмисно не платить вчасно і повністю судовий збір, не отримує судові повістки та іншу кореспонденцію з суду. Внаслідок такої поведінки йому вже третій рік вдається уникати сплати аліментів на доньку. Вона має постійне, зареєстроване місце проживання за адресою - АДРЕСА_1 , яка є спільним сумісним майном подружжя. У зв`язку з поведінкою батька донька вимушена тимчасово проживати у бабусі в м. Первомайську. Вона більше часу проводить з донькою в м. Первомайськ, оскільки більшу частину роботи виконує вдома. Відповідач перешкоджає переїзду доньки у їх спільну квартиру в м. Одесі. До квартири не пускає, замінив замки. Батько з донькою не спілкується. Донька відмовляється спілкуватися з батьком із-за його поведінки. Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання доньки з батьком, останній навпаки стверджував, що працевлаштований та матеріально забезпечений. Проте, з 2016 року вона повністю самостійно забезпечує утримання доньки.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України дана справа відноситься до категорії малозначних.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про необхідність стягнення аліментів у визначеному судом розмірі - ј частини від доходу відповідача. Висновки суду в цій частина відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по міст Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №642, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( НОМЕР_3 . 1, а. с. 2).

В період шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (Т. 1, а. с. 3).

Донька сторін - ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю та бабусею за адресою - АДРЕСА_2 , що підтверджується довідковою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (Т. 1, а. с. 4).

Донька - ОСОБА_3 навчається у Первомайській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №1, проживає разом з бабусею, так як мама працює в м. Одесі. Проте, мати бере участь у вихованні доньки, відвідує вчителя-класовода, бере активну участь у виховній роботі школи та класу, відвідує і є активним учасником шкільних заходів (Т. 1, а. с. 66).

Згідно довідки ТОВ «Антей» від 29 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 працює з 01 вересня 2016 року на посаді керівника з внутрішньої логістики. З огляду на характер та особливості функціональних, посадових обов`язків, а також наявність у працівника дитини віком до 15 років, частину робочого часу ОСОБА_1 виконує свої обов`язки на віддаленні від робочого місця (Т. 1, а. с. 80).

Факт проживання дитини разом із бабусею та матір`ю у м. Первомайську підтверджується також особистими поясненнями позивачки у судовому засіданні, заявою ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивачки та аудіозаписом судового засідання у справі №521/4216/18, наданим відповідачем. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом із батьком у задоволенні позову відмовлено.

Позивачка більшість роботи виконує на дому, проводить з дитиною багато часу та утримує її фактично самостійно. Відповідач лише іноді надає кошти на подарунки. Доказів щодо надання систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачем не надано. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Угоду про добровільну сплату аліментів сторони не укладали.

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

За правилами, передбаченими ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, маж право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про спільне проживання позивачки та відповідача на час звернення з позовом - 29.12.2016 року і до 11.02.2018 року в квартирі у м. Одесі, встановлення цих обставин постановою Миколаївського апеляційного суду та ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси про відкриття провадження у справі. Вказаними судовими рішеннями встановлено тільки факт реєстрації позивачки в м. Одесі, що є необхідним для вирішення процесуального питання щодо відкриття провадження у справі. Обставини спільного проживання сторін та доньки однією сім`єю, ведення спільного сімейного господарства, здійснення батьками спільного утримання доньки вказаними судовими рішеннями не встановлений.

Твердження відповідача про те, що він протягом вищевказаного періоду надавав позивачці гроші на утримання доньки на знайшли свого підтвердження за матеріалами справи.

Доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення аліментів на користь позивачки, оскільки донька не проживає з матір`ю, його згоду сплачувати аліменти на користь бабусі - ОСОБА_5 , з якою фактично проживає донька, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідач таким чином, підтверджує, що донька разом з ним не проживає. У будь-якому випадку аліменти стягуються на утримання доньки, а не мати або бабусі дитини.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права, які полягають в ухваленні рішення суддею, якому було заявлено відвід. Заявлений судді відвід був розглянутий і вирішений відповідно до вимог діючого процесуального законодавства іншим суддею. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Мазун І.А. від 15 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено (Т. 1, а. с. 211 - 212). Колегія суддів погоджується з обґрунтуванням суду, викладеним в цій ухвалі, про те, що: 1) відсутні суб`єктивні та об`єктивні критерії, які б свідчили про упередженість та відсутність безсторонності судді при розгляду справи; 2) відсутні будь-які ознаки приниження відповідача за ознаками гендерної нерівності, як особи чоловічої статті; 3) відсутні підстави щодо незацікавленості судді в об`єктивному досліджені матеріалів та обставин справи.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для визнання судом апеляційної інстанції відстав відводу судді обґрунтованими (п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Помилковим є посилання апелянта про ухвалення рішення неповноважним складом суду у зв`язку з тим, що зазначена у рішенні секретар Коваль Т.А. не приймала участь у судовому засіданні, оскільки вони не засновані на положеннях ст. 34 ЦПК України щодо складу суду, відповідно до яких секретар не входить до складу суду.

Щодо доводів апелянта про розгляд справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи, порушення права відповідача задати питання під час допиту свідків, оскільки справа була розглянута за відсутності відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи після надходження справи до Малиновського районного суду, прийняття провадження та відкриття провадження у справі призначено підготовче судове засідання на 10.10.2018 року (Т. 1, а. с. 161 - 162). Відповідач у призначене на 10.10.2018 року судове засідання не з`явився. Розгляд справи було відкладено на 07.11.2018 року. Судову повістку відповідач отримав із запізненням - 08.10.2018 року (Т. 1, а. с. 170 - 171, 173).

10.10.2018 року до суду надійшов уточнений позов (Т. 1, а. с. 196).

Про судове засідання на 07.11.2018 року був сповіщений 01.11.2018 року представник відповідача (Т. 1, а. с. 191, 192). Копію уточненого позову отримав 07.11.2018 року представник відповідача (Т. 1, а. с. 196). Відповідач та його представник 07.11.2018 року з`явилися у судове засідання, за їх клопотання розгляд справи відкладено на 13.11.2018 року (Т. 1, а. с. 197 - 198).

12.11.2018 року до суду надійшла заява відповідача про відвід судді (Т. 1, а. с. 200 - 202). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.11.2018 року провадження у справі зупинено. Справу передано до канцелярії суду для призначення судді для вирішення заявленого відводу (Т. 1, а. с. 205 - 208).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.11.2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Сегеди О.М. відмовлено (Т. 1, а. с. 211 - 212.).

15.11.2018 року до суду надійшов відзив на позов, в якому висловлена позиція ОСОБА_2 щодо неможливості уточнень позову після направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції (Т. 1, а. с. 214 - 220).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2018 року поновлено провадження у справі. Призначено розгляд справи на 04.12.2018 року (Т. 1, а. с. 228 - 229). ОСОБА_2 отримав судову повістку 27.11.2018 року (Т. 1, а. с. 233).

30.11.2018 року до суду надійшло клопотання відповідача про виклик свідка та апеляційна скарга на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13.09.2018 року про відкриття провадження у справі (Т. 1, а. с. 234, 235 - 237).

Після повернення справи до Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси судове засідання призначене на 22.05.2019 року, про яке представник відповідача був сповіщений 14.05.2019 року (Т. 2, а. с. 48).

22.05.2019 року відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву про відвід секретарю судового засідання, клопотання про зупинення провадження у справі. Окремими ухвалами суду від 22.05.2019 року заява про відвід секретаря була залишена без розгляду, клопотання про зупинення провадження у справі - залишена без розгляду (Т. 2, а. с. 50, 51 - 52, 53, 55 - 56).

22.05.2019 року до суду надійшли клопотання представника відповідача про те, що у підготовчому засіданні будуть надані записи показів свідків по іншій справі (Т. 2, а. с. 59) та заява про виклик свідків (Т. 2, а. с. 60).

22.05.2019 року відповідач та його представник з`явилися у судове засідання (Т. 2, а. с. 63 - 67). Ухвалою суду закрито підготовче засідання. Призначено розгляд справи на 24.06.2019 року (Т. 68 - 69).

Про судове засідання на 24.06.2019 року відповідач був сповіщений, оскільки був у судовому засіданні 22.05.2019 року. Крім того, поштою відповідач сповіщений 23.05.2019 року (Т. 2, а. с. 73). 07.06.2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (Т. 2, а. с. 74 - 76). 24.06.2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою (Т. 2, а. с. 78 - 80). У судове засідання на 24.06.2019 року ні відповідач, ні його представник не з`явилися. Розгляд справи відкладено на 15.08.2019 року (Т. 2, а. с. 81 - 82).

27.06.2019 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи (Т. 2, а. с. 84). Телефонограмою від 13.08.2019 року відповідач ОСОБА_2 повідомлений про судове засідання на 15.08.2019 року (Т. 2, а. с. 85). Крім того, в матеріалах справи є поштове повідомлення про судове засідання на 15.08.2019 року, з відміткою про її отримання ОСОБА_2 22.07.2019 року (Т, 2, а. с. 86).

14.08.2019 року до суду надійшли заяви представника відповідача про забезпечення доказів та про долучення доказів до матеріалів справи (Т. 2, а. с. 88 - 89, 91 - 92).

15.08.2019 року ні відповідач, ні його представник у судове засідання не з`явилися. Рішення ухвалено судом за їх відсутності.

Вищевказаними обставинами справи щодо призначення розгляду справи у судових засіданнях, сповіщення учасників справи про розгляду справи повністю спростовуються доводи апелянта про розгляд справи за відсутністю не повідомленого належним чином відповідача. Як відповідач, так і його представник неодноразово були сповіщені судом про розгляд справи. Вони були освідомлені про розгляд справи, реалізували свої процесуальні права шляхом надання відзиву на позов, заявлення відповідних клопотань.

Щодо доводів апелянта про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій формі суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом), за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення), за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Суд за заявою одержувача може визначає розмір аліментів у твердій грошовій формі.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства України стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на час звернення з позовом було правом, а не обов`язком суду. На час ухвалення рішення суду аліменти у твердій грошовій сумі стягуються тільки за заявою одержувача аліментів. Позивачка по справі заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітної плати.

Рішення суду про стягнення аліментів у частці від доходу не є перешкодою для визначення заборгованості, у випадку відсутності у платника аліментів доходу, у визначеному діючим законодавством порядку.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що позивачка, заявляючи вимоги про стягнення аліментів у частці від доходу не прив`язувала з самого початку звернення до суду ці вимоги до їх гарантованого розміру не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дійсно, відповідно до позову від 29.12.2016 року позивачка просила стягнути аліменти у розмірі ј частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (Т. 1, а. с. 1). В уточненому позові, який надійшов до суду 10.10.2018 року (Т. 1, а. с. 178 - 179 зворотня сторона), позивачка просить стягнути аліменти у розмірі ј частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно від дня пред`явлення позову до досягнення донькою повноліття.

Вищевказана величина гарантованого мінімального розміру аліментів на дитину змінювалася протягом періоду, за який просить стягнути аліменти позивачка, Законом України від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів».

Таким чином, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального призвело до неправильного вирішення справи в частині зазначення гарантованого розміру аліментів на утримання дитини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року- змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини вказаного рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , уродженця с. Овідіополь, Овідіопольського району, Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області 24 березня 2000 року) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ) аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - ј частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви - з 29 грудня 2016 року, а починаючи з - 08 липня 2017 року не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття тобто до - ІНФОРМАЦІЯ_4».

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе