У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2019 Справа №607/15482/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Грицай К.М.

за участю секретаря судового засідання Білецької Ю.Ю.

представника заявника Шмигельської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі заяву ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію майна у цивільній справі за скаргою представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Любого А.В., за участю заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», -

ВСТАНОВИВ:

Представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, щодо проведення оцінки майна, а саме трикімнатної квартири загальною площею 62,7 кв. м, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , яка становила 827500 грн. Крім того, просить суд зупинити передачу на реалізацію арештованого майна, а саме: трикімнатної квартири площею 62,7 кв м за адресою АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримала подану заяву про зупинення передачі на реалізацію майна, а саме: трикімнатної квартири площею 62,7 кв м за адресою АДРЕСА_1 та просить суд розглянути та задовольнити подану заяву. В обґрунтування заяви пояснила про наявність побоювання, що під час розгляду скарги арештоване нерухоме майно буде передано на реалізацію, тому, у випадку задоволення скарги виконати рішення суду буде неможливо, оскільки квартира може бути реалізована, внаслідок чого буде неможливо ефективно захистити або поновити порушені права заявника. Саме тому вважає, що слід зупинити передачу цього майна на реалізацію відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши дану заяву, оцінивши її доводи та додані до неї документи, суд вважає, що вона до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду знаходиться скарга, подана 25 липня 2019 року у цивільній справі № 607/15482/14-ц представником скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Тернопільськгого міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у тернопільській області Любого Андрія Володимировича, заінтересована особа заінтересованої особи Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» щодо проведення оцінки майна, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 62,7 кв. м, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , яка становила 827500 грн., призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Статтею 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

У цьому розділі не міститься положень, які регулюють право та порядок вжиття судом заходів, аналогічних забезпеченню позову.

Суд вважає, що відсутність такого положення є невипадковою та її не слід вважати прогалиною права, адже у інших випадках законодавець таку можливість визначає.

Разом із тим, згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у пункту 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку статей 447, 450, 451 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання зупинення передачі на реалізацію майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року, постановленій у справі № 296/4819/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 459/3309/16-ц, у якому зазначено, що зупинення передачі майна на реалізацію як наслідок передбачає зупинення виконання судового рішення, а законодавством не передбачено право суду зупинити в такій спосіб виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію майна, а саме: трикімнатної квартири площею 62,7 кв м за адресою АДРЕСА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 18, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволені заяви представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію майна, а саме: трикімнатної квартири площею 62,7 кв м за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяК. М. Грицай