КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/7208/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Тітов М.Ю.
756/1967/16 Доповідач-Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні дитини,-

у с т а н о в и в:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 пред`явила позов до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обгрунтовувалатим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 15.06.2002 року по 08.08.2006 року. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будь-якої домовленості щодо добровільної матеріальної участі в утриманні та забезпеченні дитини між нею та відповідачем досягнуто не було. Дитина постійно проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. З того часу, коли сторони почали проживати окремо, відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини та не надає необхідної матеріальної допомоги на її утримання. Відповідач постійно працює та регулярно отримує матеріальний дохід, а тому не тільки зобов`язаний, але й має можливість у повному обсязі надавати регулярну матеріальну допомогу на утримання сина. Інших дітей на утриманні, а також інших утриманців у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Позивач змушена звернутися до відповідача із позовними вимогами про стягнення з нього аліментів на утримання синау розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.02.2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 08.02.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, зважаючи на те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх безпосередніх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина позивач вимушена звернутися із позовними вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина з підстав передбачених ст.164 СК України.

01.06.2016 року було ухвалено заочне рішення, яким позові вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав задоволено.

Ухвалою суду від 08.11.2016 року заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.06.2016 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду від 11.07.2017 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні дитини, у якому він просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , не перешкоджати батькові брати участь у вихованні сина згідно з рішеннямАпеляційного суду м. Києва від 20.03.2008 року. Вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 відмовляється від матеріальної допомоги, яку він намагається надавати на утримання їхньої спільної дитини, створює перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, імітує сварки, щоб малолітня дитини сприймала образ батька як неодмінно пов`язаний з негативними емоціями його матері. Він неодноразово направляв кошти на ім`я ОСОБА_1 на утримання дитини, але вона відмовлялась їх отримувати. ОСОБА_1 роками формувала у дитини негативний образ батька, шляхом повної ізоляції дитини від спілкування з батьком. Він прагне до спілкування з дитиною, щоб син не відчував себе занедбаною дитиною, виріс мужнім юнаком всебічно розвиненим та освіченим.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року первісний позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.02.2016 року до 08.02.017 року та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 08.02.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Іншу частину позовних вимог ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні дитини залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині залишення її вимог без задоволення та постановити нове рішення про їх задоволення. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, суд не виконав вимоги процесуального права та не вмотивував свій висновок у цій частині, не зазначив підстави, за яких ним було не прийнято до уваги висновки Служби у справах дітей Оболонської РДА в місті Києві про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не з`ясував думку дитини з цього питання, висновок за результатами психологічного обстеження. Не надано судом належної оцінки обставинам невиконання відповідачем зобов`язань покладених на нього рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20.03.2008 року щодо виконання зобов`язань утримувати сина та приймати участь у його вихованні. Суд необґрунтовано прийшов до висновку про розмір аліментів, які стягнув з відповідача на утримання дитини, визначивши 1/7 частину з усіх видів доходу відповідача, не врахувавши, що його матеріальний стан дозволяє сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_4 не подавався.

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_2 (т.1, а.с. 15).

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва 08.08.2006 року, шлюб між сторонами розірвано (т. 1, а.с. 11).

Відповідно додовідки директора НВК №143 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у НВК №143 Оболонського району м. Києва. Батько ОСОБА_3 ніколи не спілкувався з вчителями, жодного разу не відвідував батьківські збори, не приводив дитину в навчальний заклад та не забирав додому. За весь період навчання ОСОБА_3 в НВК №143 його батько ОСОБА_8 тільки один разприходив до навчального закладу (26.01.2017) (т.1, а.с. 239).

Згідно із довідками КНП «ЦПСМД №1» № 113 від 16.03.2015 року та Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва від 30.12.2015 року на прийом до лікаря приходить мати дитини, батько здоров`ям дитини не цікавиться і не з`являється.

Відповідно доактів обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.02.2016року та 13.03.2015 року малолітній ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_1 та йому матір`ю ОСОБА_9 створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та відпочинку.

Висновком Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №104-2839 від 25.04.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 рекомендовано позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 50-51).

Висновком Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №104-10833 від 19.12.2017 про доцільність позбавлення батьківських прав рекомендовано позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 232-236).

Апеляційним судом м. Києва ухвалено рішення від 20.03.2008 року, відповідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонського району м. Києва, про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено. Також, вказаним рішенням встановлено порядок спілкування батька ОСОБА_2 з неповнолітнім сином , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у його вихованні: - в суботу з 12 години до 18 години щотижня кожного місяця, за місцем проживання матері дитини ( АДРЕСА_2 ) з правом відвідання місць загального відпочинку громадян у м. Києві за відсутності матері ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_11 , надавши можливість спілкуватися із сином у визначені судом способи та приймати участь у його вихованні (т.1, а.с. 202-206).

Відповідно до листа до Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 04.08.2016 року - ОСОБА_2 звертався з проханням розглянути питання щодо його участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, провести оцінку рівня безпеки дитини, особливо звернути увагу на психологічний та психічний стан його сина ОСОБА_12 . Звернення мотивоване тим, що ОСОБА_2 з 2006 року намагається зустрітися з сином, будь-які спроби пошуку компромісу з матір`ю не досягли позитивного результату (т. 1, а.с. 81-82).

ОСОБА_2 звертався до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та просив забезпечити здійснення контролю за забезпеченням рівного права на виховання та матеріального утримання сина ОСОБА_12 , оскільки мати ОСОБА_1 перешкоджає спілкуванню з сином та відмовляється приймати кошти, подарунки для сина. Позбавлення сина ОСОБА_12 спілкування з батьком є позбавленням сімейних зв`язків, тобто умисне позбавлення індивідуальності, що заборонено ст. 8 Конвенції про права дитини. Негативне сприйняття батька є результатом нехтування матір`ю цінністю сімейних зв`язків (т. 1, а.с. 102-103).

ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 05.12.2014 року зверталось до ОСОБА_1 із вимогою про проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_13 надати можливість спілкуватися із сином у визначені судом способи та приймати участь у вихованні дитини (т. 1, а.с. 116).

Постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 26.01.2015 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа №2-1293, виданого 26.09.2014 року Оболонським районним судом м. Києва про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_13 надавати можливість спілкуватися із сином у визначені судом способи та приймати участь у його вихованні (т. 1, а.с 114).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2015 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано дії старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 26.01.2015 року щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2015 року неправомірними та скасовано вказану постанову (т. 1, а.с. 145-146).

Свідок ОСОБА_14 , який є рідним дядьком дитини ОСОБА_3 показав, що бачив ОСОБА_2 2 рази в житті - у 2005 році та у березні 2015 року; вказав, що ОСОБА_2 не цікавився життям дитини та не надає допомоги на його утримання та вказав, що ОСОБА_1 не чинила ніколи перешкод батьку у спілкуванні з дитиною, сам ОСОБА_16 не хоче спілкуватися з батьком.

Свідок ОСОБА_17 показала, що жодного разу з 2005 року не бачила відповідача ОСОБА_2 та не чула від дитини чи спілкується він з батьком чи ні. ОСОБА_1 скаржилась свідку, що батько дитини не виявляє ініціативи у спілкуванні з ним та не хоче надавати матеріальної допомоги на її утримання.

Свідок ОСОБА_18 у суді дала покази щодо психологічного портрету дитини, а саме - вказала, що у світогляді ОСОБА_12 батька не існує та будь-якого впливу матері на відношення сина до батька немає.

Висновком за результатами психологічного обстеження ОСОБА_3 встановлено, що дитина не має особистісних особливостей, що потребують особливої уваги з боку батьків й вихователів; соціально-підтримуюче оточення для ОСОБА_3 утворюють його матір - ОСОБА_1 , дядько (ОСОБА_14 ), його дружина ( ОСОБА_19 ), двоюрідні брат і сестра ( ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ), бабуся ( ОСОБА_22 ); ОСОБА_3 як батька-вихователя сприймає ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 виявив себе нечутливим до психологічних потреб дитини; ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу матері на формування негативної думки про батька не виявлено; у ОСОБА_3 є ознаки втрати психологічного зв`язку із батьком ОСОБА_23 . Висновок складено спеціалістом Інституту аналітичних досліджень і сучасної освіти Центру психологічного експертизи 10.12.2017 року (а.с. 32-46 том 2).

Відповідно до довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 03.11.2017 року ОСОБА_24 відкрито 02.02.2017 року поточний рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 в USD. Станом на 03.11.2017 рокузалишок коштів по даному рахунку складає 1045,00 USD (т. 2, а.с. 132).

Згідно з випискоюПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по рахунку НОМЕР_4 ОСОБА_1 22.12.2017 року отримала готівкові кошти у розмірі 1042,00 доларів США (т.2, а.с. 133).

Відповідно до довіреності від 03.02.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В., ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема, розпоряджатися (отримувати, перераховувати на будь-які інші рахунки фізичних та/або юридичних осіб готівкові кошти) розрахунковим рахунком № НОМЕР_1 , що відкритий на його ім`я у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 02.02.2017 року для матеріального забезпечення їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (т.2, а.с. 183).

Згідно з відповіддю Університету Толідо від 28.03.2018 року - ОСОБА_2 працює в Університеті Толідо на посаді доцента, річна заробітна плата складає - 145050,24 доларів США (т.2, а.с. 107-117).

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_26 - ОСОБА_1 працює на посаді розробника програмного забезпечення, заробітна за місяць складає 8000,00 грн. (т. 2, а.с. 206).

Згідно злистомГоловного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.01.2018 року ОСОБА_2 за період з 13.07.2013 року по 27.12.2017 року перетинав кордон України 7 (сім) разів (т.2, а.с. 63).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх сина, ОСОБА_12 , суд першої інстанції, виходив з того, що позивач належним чином не вмотивувала та не довела власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин. Судом встановлено відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявність конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини виявляв намір спілкуватись з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує. З цих підстав суд не прийняв до уваги висновки органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав.

Враховуючи те, що позовні вимоги зустрічного позову стосуються питань виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.03.2008, суд не вбачав підстав для задоволення зустрічного позову.

При цьому судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/7 частини від усіх доходів відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим, відповідним установленим обставинам справи та наданим сторонами доказам, з наступних підстав.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За принципом статті 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї .

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Зважаючи на наведений аналіз нормативно-правових актів з питання обов`язків батьків щодо дітей та критеріїв, які вказують про їх невиконання батьками, у справах про позбавлення батьківських прав слід установити поведінку батька, можливість розцінювати цю поведінку як ухилення від виховання дитини, а також те, з чим пов`язана така поведінка батька, якщо вона має місце.

Установлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.03.2008 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Оболонського району м. Києва, про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено. Також, вказаним рішенням встановлено порядок спілкування батька ОСОБА_2 з неповнолітнім сином ,ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у його вихованні: - в суботу з 12 години до 18 години щотижня кожного місяця, за місцем проживання матері дитини ( АДРЕСА_2 ) з правом відвідання місць загального відпочинку громадян у м. Києві за відсутності матері ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_27 , надавши можливість спілкуватися із сином у визначені судом способи та приймати участь у його вихованні (т.1, а.с. 202-206).

Звернувшись у лютому 2016 року з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів,ОСОБА_1 зазначала, що починаючи з середини 2009 року відповідач без будь-яких попереджень та роз`яснень повністю зник із життя та свідомості свого сина, тобто повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків .

На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_1 надала вищевказані довідки з медичних установ, загальноосвітнього навчального закладу, акти та висновки служби у справах дітей, висновок за результатами психологічного обстеження ОСОБА_3 , складений спеціалістом Інституту аналітичних досліджень і сучасної освіти Центру психологічної експертизи 10.12.2017 року.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 та пред`явивши зустрічний позов, ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_1 чинить йому постійні перешкоди в можливості спілкування з сином, відмовлялась отримувати матеріальну допомогу, хоча він постійно намагався надавати утримання. Після відмови ОСОБА_1 отримувати направлені ним кошти, він на ім`я дитини відкрив у США рахунок, на якому наразі знаходиться близько 20 000 доларів США.

На підтвердження наведеного ОСОБА_2 надав лист до Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 04.08.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 звертався з проханням розглянути питання щодо його участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 10.06.2016 року та банківські документи щодо відкриття ним банківського рахунку, перелічені вище.

Оцінюючи надані документи у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про підставність вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки факт ухилення від виконання батьківських обов`язків дійсно відбувся, і відбувся за його винної поведінки через свідоме нехтування своїми обов`язками.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначаючи про те, що ОСОБА_1 перешкоджала йому зустрічатися з сином, відмовлялася йти на контакт та приймати матеріальну допомогу, ОСОБА_2 належних та допустимих доказів, які б підлягали оцінці у відповідності до ст. 89 ЦПК України, указаному ним не надав та на наявність таких не вказав, що дає підстави вважати доводи відповідача голослівними.

Так, надані відповідачем докази на підтвердження своєї позиції датовані червнем, серпнем 2016 року, тобто після ухвалення 01.06.2016 року заочного рішення у даній справі, скасованого ухвалою від 08.11.2016 року, що розцінюється судом апеляційної інстанції як спроба створення штучних доказів на предмет доведення чинення перешкод у спілкуванні з сином з боку ОСОБА_1 ..

При цьому вказані докази: звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, підтверджують лише факт звернення відповідача до вказаних органів, та не є доказом того, що ОСОБА_1 не йшла з ним на контакт та перешкоджала у побаченнях з сином, починаючи з 2008 року ( ухвалення рішення про відмову в задоволенні її позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав) та по дату його звернення до вказаних органів у червні, серпні 2016 року.

Так, як убачається із Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 № 104-10833 від 19.12.2017 року, то згідно з актів від 20.12. та 27.12.2014 року, складених виконавчою службою Оболонського району м. Києва з метою забезпечення виконання рішення суду щодо участі батька у вихованні малолітнього сина, матері дитини чотири рази направляли поштові повідомлення та двічі виїжджали за місцем проживання, проте жодного разу двері квартири ніхто не відчиняв.

Проте вказані докази не можна визнати належними, оскільки як убачається із листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.01.2018 року, то ОСОБА_2 у 2014 році перетинав кордон України лише 14.06.2014 року, а отже не зрозуміло з ким саме виконавча служба 20.12. та 27.12.2014 року намагалась провести зустріч дитини.

З наданих суду доказів убачається, що лише 14.03.2015 року ОСОБА_2 намагався зустрітися з сином, але останній відмовився від спілкування з батьком (а.с.147, 148 том 1).

При цьому слід зазначити, що з дня ухвалення судом апеляційної інстанції 20.03.2008 року, яким установлено порядок зустрічей батька з сином, до спроби відповідача зустрітись з сином 14.03.2015 року, пройшло сім років. Позивач разом з дитиною місця проживання не змінювала.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 намагався виконувати рішення суду від 20.03.2008 року, матеріали справи не містять.

Та обставина, що ОСОБА_2 проживає за кордоном, не може бути поважною причиною ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки не є такою, що реально унеможливлює їх виконання, так як достовірно встановлено, що ні усно, ні письмово з сином відповідач не спілкується та не спілкувався навіть після ухвалення рішення Апеляційним судом м. Києва 20.03.2008 року.

Будь-яких доказів того, що відповідач звертався до уповноважених органів з приводу неможливості зустрічі з сином через дії позивача після ухвалення 20.03.2008 року рішення суду, ОСОБА_2 також не надав.

ОСОБА_2 доказів щодо звернення до навчальних закладів, у яких навчається та тренується його син, з приводу надання інформації щодо навчання, здоров`я та успіхів сина, крім єдиного разу в січні 2017 року, також не надав, що свідчить про відсутність проявлення щонайменшої батьківської турботи.

Тобто, докази, які б вказували на зацікавленість відповідача долею його сина на протязі досить тривалого часу, матеріали справи не містять та ОСОБА_23 не надані.

Як убачається із довідки листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.01.2018 року, то ОСОБА_2 перетинав кордон України у 2013 році один раз - 13.07.2013 року до м. Харкова, у 2014 році один раз - 14.06.2014 року, два рази у 2015 році - 19.02. та 12.03.2015 роки, у 2016 році жодного разу до України не приїжджав.

Зазначена інформація розцінюється судом апеляційної інстанції як відсутність з боку ОСОБА_2 бажання здійснювати батьківські права та обов`язки відносно свого сина, хоча така можливість йому була надана судовим рішенням.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і вказаний обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним.

Зазначаючи про те, що після ухвалення Апеляційним судом м. Києва 20.03.2008 року рішення ним здійснювались заходи щодо надання матеріальної допомоги синові, ОСОБА_2 будь-яких доказів зазначеному не надав.

Так, надані відповідачем банківські документи на підтвердження його участі в матеріальному утриманні сина, датовані лише 2017 роком, тобто в період розгляду даної справи. При цьому ОСОБА_2 відкрив рахунок в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не на свого сина та не на позивача, матір дитини, а на себе особисто, надавши ОСОБА_1 довіреністю від 03.02.2017 року, дозвіл користуватися цим рахунком тільки до початку 2020 року. На вказаний рахунок відповідачем було покладено 20.03.2017 року 1045 доларів США, які були зняті ОСОБА_1 22.12.2017 року. Доказів того, що окрім указаної суми відповідачем на зазначений рахунок перераховувались кошти, матеріали справи не містять (том 2 а.с. 183).

При цьому, зазначаючи про те, що оскільки ОСОБА_1 відмовилась приймати матеріальну допомогу на утримання сина, то ним відкрито на ім`я сина рахунок, на якому знаходиться близько 20 000 доларів США, ОСОБА_2 надав світлокопії виписок закладу гарантованої освіти КоледжАдвантеж, з яких убачається, що власником рахунку є ОСОБА_2, одержувач ОСОБА_3 , баланс рахунку на кінець періоду 31.12.2016 року 20322,22 доларів США ( а.с.188-190 том 1).

Оцінюючи наданий доказ щодо його належності та допустимості, суд апеляційної інстанції не може прийняти його до уваги, оскільки вказані виписки є лише світлокопіями, з яких взагалі не вбачається умов користування рахунком. Крім того з повідомлення ( а.с.190, 195 том 1) убачається, що заклад гарантування освіти штату Огайо спонсорує три програми заощаджень на навчання в коледжі. Тобто, указаний рахунок є рахунком щодо надання вищої освіти, проте за яких умов здійснюватиметься користування грошима, коли та ким саме, що буде з грошима в разі обрання іншого закладу освіти, інформація відсутня.

Окрім того, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини( ч. 6 ст. 19 СК України).

Висновком Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №104-2839 від 25.04.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 рекомендовано позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заслухано думку ОСОБА_12 , який зазначив, що батька не пам`ятає, не спілкується з ним (т. 1, а.с. 50-51).

Висновком Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №104-10833 від 19.12.2017 рекомендовано позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому комісією проаналізовано вищевказані докази, а також заслухано думку сина сторін, який категорично відмовився зустрічатися з батьком, зазначивши що бачив його у своєму житті лише два рази у віці 6 та 11 років (т.1, а.с. 232-236).

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів уважає, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських правє достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що після повернення ОСОБА_1 на Україну разом із сином ОСОБА_3 у 2005 році, останньому було лише один рік. У подальшому він бачив ОСОБА_2 лише двічі в житті, ні усно, ні письмово, ні по телефону, ні будь-якими іншими засобами зв`язку він з батьком не спілкувався.

Відповідно до висновку за результатами психологічного обстеження ОСОБА_3 , складеного спеціалістом Інституту аналітичних досліджень і сучасної освіти Центру психологічної експертизи 10.12.2017 року встановлено, що ОСОБА_3 як батька-вихователя сприймає ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 виявив себе нечутливим до психологічних потреб дитини; фактична відсутність емоційного зв`язку із ОСОБА_23 через те, що ОСОБА_2 тривалий час не був учасником сімейної системи, особливості його дії та поведінки у ситуаціях взаємодії із ОСОБА_3 призвели до того, що у картині світу ОСОБА_3 місця для батька ( ОСОБА_2 ) не має; ознак, що дозволяють стверджувати про наявність впливу матері на формування негативної думки про батька не виявлено; у ОСОБА_3 є ознаки втрати психологічного зв`язку із батьком ОСОБА_23 . ОСОБА_3 з боку батька психологічного тиску. Поведінка ОСОБА_2 в ситуації взаємодії з ОСОБА_3 спричинили виникнення у останнього стану гострої фрустрації (психологічного стресу), довготривалий перебіг якого призвів до того, що ОСОБА_2 фактично став для ОСОБА_3 емоційно недоступним, а виконання ним батьківських функцій стосовно ОСОБА_3 - неможливим (а.с. 32-46 том 2).

Статтею171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

На час розгляду даної справи судом першої інстанції синові сторін, ОСОБА_3 виповнилось 15 років, проте розглядаючи справу, суд першої інстанції всупереч указаній нормі закону думку дитини не заслуховував, хоча був повідомлений про таке бажання дитини.

При розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції колегією суддів заслухано думку ОСОБА_3 щодо позбавлення батьківських прав його батька ОСОБА_2 . ОСОБА_3 зазначив, що вважає свого біологічного батька чужою для себе людиною, оскільки його не знає, з ним будь-яким чином ніколи не спілкувався, бажання спілкуватися з ним не виявляє, не виявляв бажання спілкуватися і його батько, хоча на даний час є багато засобів спілкування - як то Скайп, соціальні мережі. Просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківськіх прав стосовно нього.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1,2,4 ст. 155 СК України).

Зазначаючи про те, що він бажає спілкуватися з сином, ОСОБА_2 не враховує та не усвідомлює, що на даний час його сину ОСОБА_3 виповнилося 15 років, він є сформованою особистістю, який не бажає спілкуватися з батьком, наслідком чого стала поведінка відповідача, яка тривалий час, починаючи з його народження і до теперішнього часу була протиправною, жорстокою по відношенню до дитини, її психічного морального, фізичного здоров`я, унаслідок чого в житті ОСОБА_3 втрачено психологічний зв`язок із батьком ОСОБА_23 .

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Тривалість протиправної поведінки відповідача свідчить про його свідоме нехтування батьківськими обов`язками, унаслідок чого у картині світу ОСОБА_3 місця для батька ( ОСОБА_2 ) немає, що підтверджується висновком за результатами психологічного обстеження ОСОБА_3 , складеного спеціалістом Інституту аналітичних досліджень і сучасної освіти Центру психологічної експертизи 10.12.2017 року.

Указані обставини свідчать про те, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, наслідком чого є позбавлення його батьківських прав, що є санкцією за його протиправну винну поведінку, тобто юридичною відповідальністю.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим , ураховуючи відсутність будь-якого спілкування відповідача з сином досить тривалий час по відношенню до віку дитини, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме не вчинення навіть після ухвалення рішення Апеляційним судом м. Києва від 20.03.2008 року, яким встановлено порядок участі відповідача у вихованні дитини, не прийняття участі в матеріальному утриманні дитини, відсутність зацікавленості перебування дитини у дошкільних та шкільних виховних закладах, його здоров`ям, побутом і вихованням, колегія суддів уважає, що задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відповідатиме правам та інтересам ОСОБА_3 . При цьому обставин, за яких суд міг би не враховувати думку ОСОБА_3 , не встановлено.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, відповідним обставинам справи, унаслідок чого воно підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та ухвалення у цій частині нового рішення про задоволення позову останньої.

Оскільки в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з тих підстав, що його вимоги стосуються питань виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.03.2008 року, то і в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , але з підстав того, що останній підлягає позбавленню батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , що виключає задоволення позову про усунення перешкод у вихованні дитини ( перешкоди з боку ОСОБА_1 у вихованні дитини з батьком до речі судом не встановлено), оскільки відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання та втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 166 ЦПК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Погоджуючись з висновком суду щодо правомірності вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина сторін, з визначенням розміру аліментів колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на утримання сина сторін, ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції ураховує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 окрім сина ОСОБА_12 має інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сината/або має незадовільний стан здоров`я. Разом з тим, ураховує матеріальне становище ОСОБА_2 , вік дитини та її потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування житлово-комунальними, медичними, освітніми послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку та уважає, що призначення аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме права платника аліментів.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України,суд апеляційної інстанції розподіляє судові витрати.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа: Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація в особі Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_39 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні дитини та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

ОСОБА_40 батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні дитини залишити без задволення.

Змінити рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: США , АДРЕСА_4 НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і визначити аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку ОСОБА_2 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.02.2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 08.02.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: США , АДРЕСА_4 НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1703 грн. 81 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук