Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 469/1176/16-ц

провадження № 61-11518св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

позивач - перший заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави Україна в особі Миколаївської обласної державної адміністрації,

відповідачі: Березанська районна державна адміністрація Миколаївської області, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2017 року у складі судді Тавлуя В. В. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року у складі суддів: Серебрякової Т. В., Лисенка П. П., Самчишиної Н. В.,

ВСТАНОВИВ

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року перший заступник прокурора Миколаївської області, діючи в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, звернувся з позовом до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_1 , у якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації № 16 від 04 січня 2012 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.10 га з кадастровим номером № :09:000:1508 для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва), яка розташована за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 819764, виданий 18 січня 2012 року на ім`я ОСОБА_1 на вищезазначену земельну ділянку; витребувати від відповідача ОСОБА_1 у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації вказану земельну ділянку та стягнути судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що розпорядженнями Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області № 415 від 13 липня 2011 року, № 552 та № 553 від 16 вересня 2011 року припинено право постійного користування Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Очаківське ЛМГ») земельними ділянками загальною площею 2.49 га, розташованими в урочищі «Рибаківка» Березанського лісництва, та переведено їх до земель державної власності (запасу).

В подальшому, за рахунок вищезазначених земель, розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області № 554 від 16 вересня 2011 року, та з врахуванням змін, внесених розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області № 680 від 11 листопада 2011 року, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2.4 га пісків 24 громадянам України у власність для рекреаційного призначення (індивідуальне дачне будівництво) із земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області, у тому числі і земельної ділянки площею 0.10 га у власність ОСОБА_1 .

Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області за № 16 від 04 січня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:1508 загальною площею 0.10 га для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за межами населеного пункту, в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 18 січня 2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 819764, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00019.

Між тим, спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_1 із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки земля знаходиться у межах прибережної захисної смуги уздовж Чорного моря на відстані 30-40 м від урізу води, і будівництво на ній будь-яких споруд у відповідності до статті 62 ЗК України, статті 90 ВК України, п.10.17 ДБН України 360-92 заборонено.

Крім того, відповідно до статей 85, 88 ВК України, статей 59, 84, глави 12 ЗК України спірна земельна ділянка може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Окрім того, спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та згідно проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, входить в зону рекреації, а згідно статті 122 ЗК України її власником є Миколаївська обласна державна адміністрація, а отже її вибуття у власність ОСОБА_1 відбулося без волі її власника.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року, позовні вимоги першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави Україна в особі Миколаївської обласної державної адміністрації задоволено в повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано Розпорядження Березанської районної державної адміністрації № 16 від 04 січня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 для рекреаційного призначення (для індивідуального дачного будівництва) земельну ділянку площею 0,1 га за межами населеного пункту, в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 819764, виданий 18 січня 2012 року ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) площею 0,1 га, кадастровий номер :09:000:1508, розташовану за адресою: Миколаївська область, Березанський район, Рибаківська сільська рада, за межами населеного пункту, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00019.

Витребувано від ОСОБА_1 у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :09:000:1508, вартістю 55 200,00 грн, розташовану за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що спірна земельна ділянка віднесена до прибережної захисної смуги та лісового фонду, а тому законом не передбачено виділення таких земель у приватну власність, будівництво на цій земельній ділянці суперечить містобудівній документації, а Березанська РДА не мала повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою. Апеляційний суд указав на порушені права державної власності, які на підставі частини першої статті 388 ЦК України підлягають захисту шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку і повернення спірної земельної ділянки у власність держави.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі:

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що проект районного планування Березанського сільського адміністративного району, затвердженого постановою Держкомбуду УРСР від 23 жовтня 1985 року № 112, втратив свою чинність. Проте позивачем не надано доказів існування затвердженого проекту відведення прибережної смуги. Відсутні докази, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду Березанського лісництва ДП «Очаківське ДЛМГУ». Крім того, посилається на пропуск прокурором позовної давності.

Аргументи інших учасників справи

У серпні 2017 року Миколаївська обласна державна адміністрація та прокуратура Миколаївської області направили відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі. Зупинено дію рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року

У липні 2017 року справи надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справи надійшла до Верховного Суду.

04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що розпорядженнями Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області № 415 від 13 липня 2011 року, № 552 та № 553 від 16 вересня 2011 року припинено право постійного користування Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Очаківське ЛМГ») земельними ділянками загальною площею 2,49 га, розташованими в урочищі «Рибаківка» Березанського лісництва, та переведено їх до земель державної власності (запасу).

В подальшому, за рахунок вищезазначених земель, розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області № 554 від 16 вересня 2011 року, та з врахуванням змін, внесених розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області № 680 від 11 листопада 2011 року, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 2,4 га пісків 24 громадянам України у власність для рекреаційного призначення (індивідуальне дачне будівництво) із земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області, у тому числі і земельної ділянки площею 0,10 га у власність ОСОБА_1 .

Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області за № 16 від 04 січня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:1508 загальною площею 0,10 га для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за межами населеного пункту, в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 18 січня 2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 819764, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00019.

Спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги уздовж Чорного моря на відстані 30-40 м від урізу води.

Відповідно до статей 60 ЗК України та 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони (статті 1, 88, 89 ВК України).

З метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду статтею 84 ЗК України заборонено передавати їх у приватну власність.

Заборона щодо будівництва індивідуальних дачних будинків у прибережній захисній смузі встановлена пункту 10.17 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, які відповідно до статті 1 Закону України «Про будівельні норми» є обов`язковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури, та зазначено, що у трикілометровій зоні узбережжя Азовського і Чорного морів забороняється будівництво, в тому числі індивідуального житла, крім населених пунктів, вказаних у розпорядженні Кабінету Міністрів України.

Тому правильними є висновки судів про те, що будівництво індивідуального дачного будинку в трикілометровій зоні узбережжя Чорного моря суперечить містобудівній документації та діючому містобудівному законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам.

Також судами встановлено, що на час прийняття оспорюваного розпорядження районної державної адміністрації спірна земельна ділянка входила до державного лісового фонду урочища «Рибаківка», перебувала у державній власності та у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ» відповідно до наказу Миколаївського обласного виробничого лісогосподарського підприємства «Миколаївліс» від 04 квітня 1989 року № 11.

Відповідно до повідомлення Державного агентства лісових ресурсів України від 26 липня 2016 року, що лише у 2013 році в тому числі і спірна земельна ділянка була вилучена із складу земель державного лісового фонду ДП «Очаківське ЛМГ» на підставі рішення місцевих органів влади та даних обліку земель відділу Держгеокадастру Березанського району.

Встановивши, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, в межах прибережної захисної смуги Чорного моря та трикілометрової зони рекреації, у якій індивідуальне дачне будівництво заборонено, а також відноситься до земель лісогосподарського призначення, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що Березанська РДА не мала повноважень розпоряджатися спірною земельною ділянкою державної власності та передавати її у власність для індивідуального дачного будівництва, а тому спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави - поза його волею у порушення встановленого порядку зміни цільового призначення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 142, 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473 цс 18) зроблено висновок, що «закон обмежив безоплатне передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду випадком такого передання замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (частина друга статті 59 ЗК України), а надання громадянам у користування земельних ділянок у межах прибережних захисних смуг - переліком цілей, не пов`язаних із житловим будівництвом (частина четверта статті 59, пункт "г" частини другої статті 61, частина третя статті 62 ЗК України, частина третя статті 85, пункт 4 частини другої статті 89, частина перша статті 90 ВК України), і встановив обмежений режим діяльності на відповідних ділянках (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил). Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Тому зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, статті 59, підпункту «ґ» частини третьої статті 83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті 84, частини третьої статті 93 ЗК України, статті 85, частини п`ятої статті 88 ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Залежно від обставин справи вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов. Такий позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку».

Звертаючись до суду з даним позовом прокурор посилався на положення статті 152 ЗК України про те, що власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Але одночасно просив витребувати земельну ділянку на підставі статті 388 ЦК України.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15-ц та постанові від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також в постанові від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Тому суди першої й апеляційної інстанцій, встановивши факт початку перебігу позовної давності та належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду, мали підстави дійти висновку про задоволення позовних вимог, хоча помилково застосували для задоволення вимоги про повернення спірної земельної ділянки приписи статей 387 і 388 ЦК України, а не статті 391 цього кодексу та частини другої статті 52 ЗК України.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

У цій справі помилкова з огляду на її обставини юридична кваліфікація позивачем, ОСОБА_1 і судами першої й апеляційної інстанцій позовної вимоги про витребування земельної ділянки водного фонду як вимоги, до якої слід застосувати приписи статей 330, 387 і 388 ЦК України, не призвела, враховуючи висновки судів щодо суті спору, до неправильного його вирішення.

Отже доводи касаційної скарги щодо пропуску прокурором позовної давності є необґрунтованими.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги в частині недоведеності того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель прибережної захисної смуги, оскільки згідно із висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14 і від 24 грудня 2014 року у справі № 6-206цс14, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене законом (статтею 88 ВК України). А тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом (аналогічного висновку дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на наведене вище колегія суддів вважає, що суди першої й апеляційної інстанцій, ухваливши по суті правильні судові рішення, неправильно застосували норми матеріального права. А тому касаційну скаргу слід задовольнити частково, виклавши мотивувальні частини оскаржених судових рішень в редакції цієї постанови.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року було зупинено дію рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження підлягає поновленню.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року змінити у мотивувальних частинах, виклавши їх в редакції цієї постанови.

В інших частинах рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2017 року в незміненій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук