Єдиний унікальний номер 227/434/19 Номер провадження 22-ц/804/1563/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди (справа № 227/434/19, суддя Мацишин Л.С., повний текст рішення складений 01 квітня 2019 року в м. Добропілля Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі - ПрАТ «ШУ «Покровське») про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що він з березня 2003 року працював на вугільних підприємствах на різних посадах. З 24 січня 2018 року по 13 серпня 2018 року працював в ПрАТ «ШУ «Покровське» дільниця з видобутку вугілля № 7 на посаді гірника очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті.

16 квітня 2018 року о 22.50 год. під час виконання трудових обов`язків у шахті трапився нещасний випадок у виді вибуху, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження. Згідно довідки МСЕК від 13 серпня 2018 року йому встановлена 3 група інвалідності з втратою професійної працездатності за трудовим каліцтвом у розмірі 30 % на строк до 01 вересня 2019 року.

Внаслідок отриманих травм йому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвели до порушення його особистих немайнових прав. У зв`язку з отриманою травмою порушена його нормальна життєдіяльність, він тривалий час знаходився на лікуванні, він не може виконувати певні роботи у побуті, допомагати родині, йому важко дихати, втомлюється після нетривалої ходьби, рухів, відчуває психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага.

В теперішній час він потребує медикаментозного лікування, постійного нагляду лікарів. Позивач вказав, що йому заподіяна істотна моральна шкода, яку він оцінив у 30 000 грн. та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 640,31 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодилось ПрАТ «ШУ «Покровське» та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, апелянт зазначив, що позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток.

ПрАТ «ШУ «Покровське» в апеляційній скарзі посилався на те, що позивачем під час виконання своїх професійних обов`язків були порушені нормативні акти з охорони праці.

Апелянт вказав, що на теперішній час законодавством не встановлено механізму, що регулює порядок та розмір відшкодування моральної шкоди, а відтак, відсутні підстави для стягнення її з підприємства відповідача.

Відповідач також зазначив, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичних документів, які б підтверджували перенесення позивачем негативних проявів стану його здоров`я.

Відповідач допускає, що при ухваленні рішення суд не дотримався вимог розумності та справедливості, передбачених цивільним законодавствам, та стягнув завищену суму компенсації моральної шкоди (а.с. 90 - 91).

Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, та правильно витлумачив ці норми.

У зв`язку з цим позивач просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін (а.с.113 - 114).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається ч. 3 цієї статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна вказаного позову складає 30 000 грн., апеляційну скаргу суд розглядає без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ШУ «Покровське» не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

Відповідно до записів трудової книжки позивача ОСОБА_1 , останній 24 січня 2018 року, на підставі наказу № 74 клр від 19 січня 2018 року прийнятий гірником очисного забою підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті.

13 серпня 2018 року на підставі наказу №156 від 14 серпня 2018 року звільнений у зв`язку з виявленої невідповідності працівника займаній посаді за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП (а.с. 29-34).

Відповідно до акту № 42д про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом ОСОБА_1 форми Н-1 від 19 червня 2018 року, затверджений начальником головного управління Держпраці у Донецькій області, 16 квітня 2018 року о 22 год. 50 хв. настав нещасний випадок. Потерпілий є працівником ПАТ «ШУ «Покровське». Вид події - вибух. Діагноз - комбінована травма: опік полум`ям вибуху І ступеню шиї, S=1% пл..т. Термоінгаляційна травма. Опік дихальних шляхів І ст. Закритий перелом І п`ясної кістки правої кисті (а.с. 12-18).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності-трудове каліцтво (а.с.19-20).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 13 серпня 2018 року, ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках з 13 серпня 2018 року по 01 вересня 2019 року у розмірі 30 % (а.с. 21-22).

Виписками з медичної картки хворого ОСОБА_1 та листками непрацездатності підтверджується, що позивач неодноразово проходив курси стаціонарного та амбулаторного лікування з діагнозом: комбінована травма (на виробництві від 16 квітня 2018 року), опік полум`ям вибуху І ступеню шиї, S=1% поверхні тіла. Термоінгаляційна травма. Опік дихальних шляхів І ст. Забій першого пальця кістки правої китиці. Гіпоксична енцефалопатія з синдромом ВСД, стійкої ВСД, стійкої цефалгією. Супутній діагноз: гострий бронхіт. Закритий перелом І п`ясної кістки правої кисті (а.с.36-54).

Факт наявності ушкодження здоров`я позивачу підтверджений висновком МСЕК від 13 серпня 2018 року, яким позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності, Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1, виписками з медичної картки хворого, що дає підстави суду визнати факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Судом встановлено та підтверджується медичними документами, що внаслідок отриманих травм позивач відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне чи амбулаторне лікування, не має можливості вести активний спосіб життя, через отриманні проблеми зі здоров`ям він не має можливості допомагати по господарству своїм рідним. Такі обставини в сукупності викликають моральні страждання, які тривають значний час.

Отже, позивач внаслідок отриманої травми позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров`я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя.

Суд встановив, що обставини заподіяння позивачу моральної шкоди, які викладені в позовній заяві повністю підтверджуються наданими письмовими доказами.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок отриманої травми, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 30 %, характеру ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим він вимушений постійно проходити лікування, вважав за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., який вважає таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого.

При вирішенні справи суд посилався на ч.1 і ч.3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст.ст. 153, 173, 237 -1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України та ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, Рішення Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 та від 27 січня 2004 року № 1 - рн/2004, які регулюють спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, дав їм належну оцінку і обґрунтовано частково задовольнив заявлений позов, стягнувши з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального права, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, та апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог з охорони праці.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання позивачем трудового каліцтва та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах праці, що у свою чергу, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Довід апеляційної скарги стосовно неврахування судом факту виплати позивачу страхових виплат, апеляційний суд відхиляє, оскільки, відповідно до ч. 4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд також відхиляє, як безпідставний, довід апеляційної скарги відповідача про наявність вини потерпілого - порушення ним правил безпеки праці, оскільки останнє не доведено відповідачем.

Посилання відповідача в скарзі на відсутність механізму регулювання порядку та розмірів відшкодування моральної шкоди не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки це суперечить висновкам Конституційного Суду України в Рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)».

Апеляційний суд зазначає, що довід апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів спричинення йому моральних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми або інших негативних наслідків, не надання розрахунку моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки сам факт трудового каліцтва та встановлення інвалідності вже свідчить про заподіяння моральної шкоди.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховані вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру стягнення моральної шкоди суд керувався роз`ясненнями, що надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4, в якому вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Виходячи із засад розумності, справедливості, характеру і тривалості моральних страждань позивача, стан здоров`я потерпілого та ступеню вини відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що компенсація моральної шкоди підлягає одноразовому стягненню з відповідача в розмірі 25 000 грн.

При цьому суд врахував, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Твердження відповідача стосовно неврахування судом першої інстанції судової практики інших судів щодо розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд відкидає, як хибний, оскільки, виходячи з засад ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують та не приводять до висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Тому, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду - відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 12 червня 2019 року.

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.