12.06.2019 227/5793/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 червня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання: Харькової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що квартира АДРЕСА_2 на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності належить їй та її чоловіку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На теперішній час вона є єдиним власником житла. Проте, в квартирі зареєстровані її онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачі не проживають в даній квартирі з 2014 року, добровільно з реєстрації не знімаються, платежі за комунальні послуги не сплачують, участі в утриманні даної квартири не приймають. Таким чином, оскільки за вищевказаною адресою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають понад один рік, а позивач має нести витрати по комунальних платежах і за зареєстрованих за даною адресою відповідачів, тому позивач просила задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, надала до суду заяви про розгляд справи без її участі, в яких позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. (а.с. 40-58)

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в тому числі і шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не зверталися.

Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 вересня 1996 року належала на праві приватної часткової власності ОСОБА_5 та її чоловіку ОСОБА_4 по 21,8 м2 на кожного. (а.с.7)

Як вбачається з витягу з домової книги для реєстрації громадян у квартирі АДРЕСА_2 , та підтверджується довідками з місця реєстрації № 24 та № 25 від 09 січня 2019 року, виданими виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, за вищевказаною адресою зареєстровані з 28 жовтня 1997 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з 09 вересня 2009 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.9, 16, 17)

Актом обстеження соціально-побутового становища громадянки ОСОБА_1 , складеного депутатом Білицької міської ради ОСОБА_6 , встановлено, що крім позивача за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані її донька ОСОБА_3 , 1973 року народження, та онук ОСОБА_2 , 1993 року народження, які не проживають у цій квартирі з 2014 року. Останні проживають у Росії. (а.с.13)

Чоловік позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 17 жовтня 2012 року Виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області. (а.с.8)

Відповідач ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 19 квітня 1973 року міськ.РАЦС м.Бекабада Уз.РСР, яка від прийняття спадщини як спадкоємець першої черги спадкування після смерті батька ОСОБА_4 відмовилася, що підтверджується заявою про відмову від прийняття спадщини від 03 квітня 2013 року.

Крім позивача ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 до нотаріальної контори ніхто не звертався, що підтверджується копією спадкової справи №58/2013, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03 квітня 2013 року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину).

Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним власником квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є єдиним власником спірного житла, а відповідачі є членами сім`ї позивача, та понад один рік без поважних причин не мешкають в квартирі АДРЕСА_2 , суд вважає, що вони втратили право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст. 405 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 274-279, 280, 353-355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.С. Мацишин

12.06.2019