П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Київ

Справа №761/38916/15-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 05 червня 2019 року

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивач Публічне акціонерне товариство «Трест«Київміськбуд-2»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє на підставі ордеру, в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Піхур О.В. 18 січня 2019 року, повний текст рішення виготовлено 25 січня 2019 року у справі за позов Публічного акціонерного товариства «Трест «Київмісьбуд-2» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

Справа №761/38916/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/5636/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

У грудні 2015 року позивач ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» звернулося до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач проживає у кімнаті АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2». Відповідач є споживачем наданих позивачем житлово-комунальних послуг, а саме: центрального водопостачання і водовідведення гарячої та холодної води, електроенергії, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, газу. Позивач посилався на те, що щомісячно оригінали рахунків на сплату житлово-комунальних послуг передавалися відповідачу за період з червня 2009 року по жовтень 2015 року. Відповідачем здійснювалися лише часткові проплати за надання житлово-комунальних послуг, за період з червня 2009 року по жовтень 2015 року сплачено 17135,06 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача за період з червня 2009 року по жовтень 2015 року становить 16723,36 грн. Позивач звертався до відповідача з вимогами про оплату заборгованості, які залишені відповідачем без задоволення. Зазначив, що строк позовної давності не пропущено, оскільки відповідач здійснював часткові проплати, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Тому позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 16723,36 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року Позов Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» (м. Київ, вул. Народного Ополчення, 26-А, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 16723,36 грн., судові витрати в розмірі 1218,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, рішення судом першої інстанції постановлено з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та зробив неправильні висновки.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, гуртожиток, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок серії НОМЕР_1 , виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу № 558-С/ЖБ від 16 вересня 1998 року.

Встановлено, що позивач був виконавцем житлово-комунальних послуг, що підтверджується Договором № 08817/4-1-09 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 29.09.2009, укладеного з ПАТ «АК «Київводоканал» з відповідними додатковими угодами, Договором про постачання електричної енергії № 72317 від 11.12.2009, укладеного з ПАТ «Київенерго», Договором № 130/1 про умови поставки газу Балансоутримувачам від 01.04.2014, укладеного з ПАТ «Київгаз».

Відповідач є наймачем кімнати АДРЕСА_1 , також є зареєстрованим за вказаною адресою, що підтверджується карткою прописки.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що в кімнаті АДРЕСА_1 , окрім наймача, проживає також її донька ОСОБА_3 .

Позивач посилався на те, що щомісячно оригінали рахунків на сплату житлово-комунальних послуг передавалися відповідачу за період з червня 2009 року по жовтень 2015 року. Відповідачем здійснювалися лише часткові проплати за надання житлово-комунальних послуг, за період з червня 2009 року по жовтень 2015 року сплачено 17135,06 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача за період з червня 2009 року по жовтень 2015 року становить 16723,36 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з вимогами про погашення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, однак, відповідачем заборгованість не погашена, він продовжує вносити оплату за житлово-комунальні послуги на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно зі статями 64, 67, 68 ЖК України, ч. 3 ст. 820 ЦК України наймач та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з нaмачем усіма правами та обов`язками, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язанням, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

На підставі ст.ст. 66, 67, 68, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем (п. 18 Правил).

Згідно з п. 8 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

За таких обставин, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними.

Проте, в порушення зазначених норм матеріального права, відповідач не виконує своїх зобов`язань із своєчасного внесення плати за комунальні послуги.

На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду розрахунок заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг проживаючих в кімнаті АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що заборгованість відповідача з червня 2009 року по жовтень 2015 року становить 16723,36 грн.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 16723,36 грн. є обґрунтованими..

Судом першої інстанції вірно не приймається до уваги позиція відповідача, виходячи з наступного.

Відповідач, як на одну з підстав необґрунтованості позовних вимог, посилався на те, що між сторонами не укладалися договори про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Крім того, відповідач посилався на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України частиною четвертою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частинами 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за період з червня 2009 року по листопад 2015 року включно.

Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку та не заперечувалося сторонами, відповідач частково сплачував комунальні послуги протягом даного періоду, таким чином, перебіг позовної давності переривався.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 , яка діє на підставі ордеру, в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна