ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року

м.Суми

Справа №587/52/19

Номер провадження 22-ц/816/4146/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлов І. В.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кордюка Віталія Петровича,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Нагорного Віталія Борисовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кордюка Віталія Петровича

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 червня 2019 року у складі судді Степаненка О.А., ухвалене у м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

09 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача заподіяну йому майнову шкоду у розмірі 392290 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником автомобіля VOLVO FH 12.380, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 . З відповідачем він уклав трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 працював водієм автотранспортних засобів. 28 березня 2018 року ОСОБА_2 був у відрядженні в м. Фастів на автомобілі VOLVO FH 12.380, в якому з вини відповідача сталася пожежа в результаті якої йому було завдано майнову шкоду у розмірі 392290 грн.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 07 червня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кордюк В.П., посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідач заподіяв йому майнову шкоду, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, тому відповідно до положень ст.1166 ЦК України повинен відшкодувати її в повному обсязі. Вказує, що під час виникненні пожежі і заподіяння шкоди, відповідач не виконував трудових обов`язків, тому вважає, що суд при ухваленні рішення застосував неправильні норми матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Кордюка В.П., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача адвоката Нагорного В.Б., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля VOLVO FH 12.380, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 (а.с.7).

16 лютого 2018 року позивач уклав з відповідачем трудовий договір №16/о, згідно якого ОСОБА_2 був прийнятий на роботу у якості водія автотранспортних засобів (а.с. 8).

28 березня 2018 року ОСОБА_2 перебував у відрядженні в м. Фастів і здійснював перевеження вантажів вантажним автомобілем VOLVO FH 12.380, належним на праві власності позивачу у справі.

29 березня 2018 року о 01 год. 30 хв. в даному автомобілі сталася пожежа.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1258 від 22 жовтня 2018 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки VOLVO FH 12.380, 2004 року випуску внаслідок пожежі складає 392290 грн (а.с.25-34).

Відповідно до довідки, виданої Головним управлінням ДСНС України у Київській області орієнтовною причиною пожежі стало порушення правил експлуатації газового обладнання (а.с.17).

В постанові про закриття кримінального провадження від 31 березня 2018 року зазначено, що відповідно до акту про пожежу від 29 березня 2018 року, причиною пожежі є несправність побутового газового приладу (а.с.16).

В акті проведення розслідування нещасного випадку, що стався 29 березня 2018 року о 01год. 30 хв. у ФОП ОСОБА_1 від 02 травня 2018 року, складений за формою Н-5 в пункті 4 зазначено, що технічних причин настання нещасного випадку не встановлено. Причиною настання нещасного випадку є невиконання вимог Інструкції з охорони праці (24.2) Порушення вимог п.п. 1.2.6, 1.11 Розділу 1 Інструкції з охорони праці №1 для водія вантажного автомобіля, затвердженої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 16.01.2018 р. Комісія дійшла висновку, що особами, дії або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку є ОСОБА_3 (а.с. 10-15).

В акті №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 03 травня 2018 року зазначені ті ж самі причини настання нещасного випадку та вина ОСОБА_3 в настанні нещасного випадку через порушенні законодавства про охорону праці (а.с. 18-23).

З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що, перебуваючи в трудових відносинах з позивачем, виконуючи свої трудові обов`язки, він 28 березня 2018 року був у відрядженні в м. Фастів за кермом автомобіля VOLVO FH 12.380. Залишившись на ніч на стоянці підприємства, де відповідач мав розвантажити вантаж, він готував собі їжу на газовому балоні, який придбав особисто для цієї мети, як зазвичай роблять водії інших автомобілів. Після приготування їжі він поставив газовий балон до салону автомобіля і ліг спати також в салоні автомобіля. О 1 годині 30 хвилин 29 березня 2018 року він прокинувся і увімкнув світло в кабіні, внаслідок чого стався вибух і кабіна автомобіля загорілася. Він намагався загасити пожежу, отримав численні опіки, внаслідок чого був доставлений до лікарні (а.с. 9).

09 липня 2018 року трудовий договір між сторонами розірвано згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, про що зроблена відмітка в п. 17 договору (а.с. 8).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що оскільки сторони перебували у трудових відносинах, відповідач повинен відповідати за завдану шкоду в межах, встановлених ст. 130 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з положеннями ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Таким чином, підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст. 130 КЗпП України).

Отже, згідно з ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:

1) пряма дійсна шкода;

2) протиправна поведінка працівника;

3) вина в діях чи бездіяльності працівника;

4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відповідно до ст. 131 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Згідно зі ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Відповідно до ст. 159 КЗпП України, працівник зобов`язаний:

знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту;

додержувати зобов`язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації;

проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди;

співробітничати з власником або уповноваженим ним органом у справі організації безпечних і нешкідливих умов праці, особисто вживати посильних заходів щодо усунення будь-якої виробничої ситуації, яка створює загрозу його життю чи здоров`ю або людей, які його оточують, і навколишньому природному середовищу, повідомляти про небезпеку свого безпосереднього керівника або посадову особу.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами норм ЦК України, оскільки як вбачається з матеріалів справи і дана обставина визнається учасниками справи, сторони перебували саме у трудових відносинах, відповідач керував належним позивачу автомобілем, який використовувався ним для здійснення підприємницької діяльності і у зв`язку із виконанням трудових обов`язків здійснював перевезення вантажу, а тому місцевий суд обґрунтовано вважав, що у даній справі потрібно керуватися нормами ст.ст.130-137 КЗпП України.

Звільнення відповідача з роботи, у випадку встановлення його вини, не припиняє обов`язку відшкодувати заподіяну підприємству, установі, організації шкоду.

Згідно зі ст.ст.13, 43 Цивільного процесуального кодексу лише позивач має право визначати як предмет, так і підставу позову. У цій справі позивач чітко визначив ці елементи позову це норми ЦК і обгрунтував ними свої вимоги, а тому місцевий суд не мав права змінювати самостійно підставу позову, а отже обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог позивача.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кордюка Віталія Петровича залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 02 серпня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

І. В. Орлов