ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/12091/17

Провадження № 22-ц/818/4307/19

10 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 01 липня 2019 року (суддя Ференчук О. В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000000,00 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 05 липня 2013 року приблизно о 17-00 годині їй з боку відповідача було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме - закрита тупа травма правої кисті у вигляді підголовчатого вколоченного перелому другої п`ясної кістки та перелому проксимального відділу нігтевої фаланги першого пальця з наявністю синця в ділянці кисті з переходом на передпліччя. Неправомірні дії ОСОБА_2 було кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України. Також злочинним діями ОСОБА_2 їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях внаслідок отриманих нею травм, заподіянням фізичного болю.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судове засідання не з`явилася.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 01 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що для задоволення позову в повному обсязі є всі підстави.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 в особі свого представника також звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказувала на те, що за результатами розгляду кримінального провадження не було постановлено обвинувального вироку, натомість вирішено звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності. Тому вину у спричинені тілесних ушкоджень доведено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, тому не звільняє від цивільно- правової відповідальності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 було закрито судом за ст. 49 КК України, за нереабілітуючими обставинами, тому спричинена моральна шкода підлягає відшкодуванню у визначеному судом обсязі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що 05.07.2013 року ОСОБА_2 необережно спричинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правої кисті у вигляді підголовчатого вколоченного перелому другої п`ясної кістки та перелому проксимального відділу нігтевої фаланги першого пальця з наявністю синця в ділянці кисті з переходом на передпліччя, які відповідно до висновку додаткової комплексногї судово-медичної експертизи № 50-КЕ/2016 від 23.02.2016 року відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.09.2016 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у кримінальному провадженні від 07.07.2013 року № 0003948 на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України - закрито.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с.50-51).

Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відшкодування моральної шкоди, зокрема наявність вини особи, неправомірними діями якої заподіяла моральна шкода іншій особі.

Відповідно до статті 23 ЦК України сторона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, в тому числі, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір компенсації моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань позивача, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тощо. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України врегульовано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок надання доказів покладається на сторони.

Докази повинні бути не тільки належними, допустимими, достовірними, але й достатніми. Про що суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

ОСОБА_2 в обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що за результатми кримінального провадження не було постановлено вироку, крім того було закрито кримінальне провадження, тому її вину у спричинені тілесних ушкоджень доведено не було.

Згідно з ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули відповідні строки.

Відповідно до роз`яснення у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 20 лютого 2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про невчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного карного діяння.

Підстава, у зв`язку з якою кримінальна справа відносно ОСОБА_2 була закрита, а саме із закінченням строків давності, не є реабілітуючою, а, отже, хоч її і звільнили від кримінальної відповідальності, однак доведеність її вини у вчинені злочину не ставиться під сумнів.

Оскільки відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, відносно якої постановлено ухвалу, з питань чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, то суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням її здоров`я.

На підставі встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право на відшкодування морально шкоди у позивача виникло у звязку з неправомірною поведінкою відповідача, що призвело до моральних страждань.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути збільшений, судовою колегією не приймаються.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму і ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Районний суд враховував характер діяння, яким її було спричинено фізичну біль і страждання, які позивач зазнала у зв`язку з травмуванням, психічні переживання, що супроводжували її під час уживання заходів того, щоб через травму не були порушені звичайні для неї життєві зв`язки та уклад його життя.

З урахуванням цих обставин суд визначив відповідний, помірний розмір відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Апеляційні скарги не містять доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд-

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 01 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко