КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7769/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить на праві спільної часткової власності 5/12 частини квартири за адресою : АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року. ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 5/12 частини спірної квартири. Тобто позивачу та третій особі належить 5/6 частин спірного нерухомого майна. ОСОБА_2 належить 1/6 частина спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач вважає, що є підстави для припинення права власності відповідача на її частку у спірному майні, оскільки її частка не може бути виділена в натурі, є незначною частиною спірної квартири.

При цьому, відповідачу приходиться близько 5, 55 кв.м житлової площі, що свідчить про неможливість фактичного проживання в спірній квартирі, оскільки норма житлової площі становить 13, 65 кв.м на одну особу.

Через зазначені обставини позивач вважає неможливим спільне користування спірним нерухомими майном. Крім того, вказує, що між сторонами склались неприязні стосунки.

Позивач зазначає , що відповідач забезпечена житлом, тому позбавлення права власності на належну їй частку майна не завдасть істотної шкоди відповідачу. При цьому, відповідач ніколи не проживала в спірній квартирі, в утриманні майна участі не приймає, тягар утримання майна несе позивач та третя особа.

Вартість частки майна, належного відповідачу, становить 126 000, 00 грн., а отже в якості компенсації позивач має виплатити відповідачу грошові кошти у вказаному розмірі.

Позивач з врахуванням збільшення позовних вимог ( вартість 1/6 частини квартири складає 134 440 грн ) просила припинити право відповідача на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 (далі по тексту - квартира, спірне нерухоме майно);

- визнати за позивачем право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 55, 4 кв.м, житловою 33, 3 кв.м;

- виплатити відповідачу в рахунок компенсації права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 55, 4 кв.м, житловою 33, 3 кв.м, грошові кошти в розмірі 134 440 грн.

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1344 грн.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти позову , у відзиві зазначала , що вона є донькою померлого ОСОБА_4 . Відповідач зазначає, що батько залишив сім`ю заради іншої жінки, переїхав до неї, одружився та не підтримував стосунків з донькою. Відтак, після його смерті ОСОБА_2 має повне право володіти часткою спірного майна, оскільки вказаний спадок є для відповідача справедливим матеріальним відшкодуванням за втрачене дитинство та життя без батька.

При цьому, відповідач неодноразово зверталася до позивача з пропозицією щодо продажу квартири, разом з тим вказані пропозиції проігноровані позивачем. ОСОБА_2 також заперечувала з приводу визначеної позивачем суми компенсації за її частку у спірному нерухомому майні, вказує, що вартість квартири значно занижена. Вартість своєї частки відповідач оцінює в 15 000 доларів США та заперечує проти суми, яку пропонує позивач. Відтак, відповідач просила суд не припиняти її право власності на частку у спірному майні без виплати відповідачу належної компенсації в розмірі 15 000 доларів США, а судові витрати покласти на позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року у позові відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушенням норм матеріального права , та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі зазначала , що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи , що мають значення для вирішення спору , не врахував ,що частка відповідача у спільному майні є незначною, не може бути виділена в натурі , а посилання про те ,що не депозитний рахунок не внесена вся сума за частку у спільному майні не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи , які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 06 червня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив із того , що судом не встановлено обставин передбачених ст. 365 ЦК України за яких може бути припинено право власності відповідача на спірне майно , і позивачем не внесено всієї вартості частки квартири на депозитний рахунок суду.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи , не ґрунтуються на вимогах закону

Як видно із матеріалів справи , рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року за позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_3 визнано право власності за кожним на 5/12 частин квартири за адресою : АДРЕСА_3 ( а.с. 6- 11) .

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/6 частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с.6) .

Згідно Довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 16 липня 2016 року № 27479 про показники об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 має такі показники: загальна площа: 55, 4 кв.м, житлова - 33, 3 кв.м.( а.с. 24)

При цьому, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , третя особа ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .( а.с. 23 )

Відповідачу на праві власності належить 1/2 частина квартири за адресою : АДРЕСА_6 , де вона і зареєстрована ( а.с. 49, а.с. 111)

Відповідно до Звітів з незалежної оцінки 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 від 16 березня 2018 року та від 19 жовтня 2018 року, ринкова вартість вказаної частки квартири становить 134 440 грн ( а.с. 12-21, 74-89).

Позивачем ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок суду 11 червня 2018 року суму 126 000 грн ( а.с. 41 ), та 20 лютого 2019 внесено суму 8 440 грн ( а.с. 124 ) , а всього внесено на депозитний рахунок суму 134 440 грн , що відповідає сумі вказаній у звіті з незалежної оцінки вартості майна .

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України).

Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, положеннями ч. 1 ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як видно із матеріалів справи , сторони є власниками спірної квартири АДРЕСА_2 , при цьому, позивачу та третій особі належить 5/6 частин спірного нерухомого майна, відповідачу - 1/6 частина.

Сторони не проживають спільно у вказаній квартирі. Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 мають інше місце проживання .

Відповідно до Положень п. 2.22 , п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 визначено загальні норми площі у житлових квартирах . Враховуючи ці положення , 1/6 частина спірної квартири , загальна площа якої становить 55,4 кв.м , а житлова площа -33,3 кв.м., складає 9,23 кв.м , і можна зробити висновок ,що такий розмір є незначним , і не може бути виділена в натурі така частка . Крім того , враховуючи розмір спірної квартири , вона є неподільною.

Враховуючи наведене ,висновок суду першої інстанції ,що позивач не надав доказів ,що 1/6 частина спірної квартири є незначною часткою, і не може бути виділена в натурі , є помилковим .

Норми ст. 365 ЦК України свідчать про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду , на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин ( зокрема , в пунктах 1-3) .

Водночас необхідно вважати , що правова норма ,закріплена пунктом 4 частини 1 статті365 ЦК України , не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду , оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення ( таке припинення є неможливим у разі , якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї) ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року № 12-180гс18)

Таким чином , у цій справ слід встановити наявність хоча б однієї з обставин передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України , тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі , або річ неподільна , або спільне володіння і користування майном є неможливим ,за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідного співвласника , та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із матеріалів справи видно , що існує обставина передбачена п.1 ч.1 ст. 365 ЦК України - частка відповідача ОСОБА_2 - 1/6 , є незначною відносно 5/6 частин спірної квартири , яка належить позивачу та третій особі . Жодних доказів на підтвердження того , що припинення права власності ОСОБА_2 на 1/6 частину спірної квартири може завдати їй істотної шкоди, матеріали справи не містять .

Всі доводи відповідача ОСОБА_2 на спростування доводів позовних вимог, та доводів апеляційної скарги, зводяться до того ,що відповідач не погоджується із сумою компенсації за її частку , вважає що він є заниженим , і що право володіти часткою спірного майна ( спадщиною після смерті батька) , є для відповідача справедливим матеріальним відшкодуванням за втрачене дитинство та життя без батька. Разом з тим , відповідач не надала жодних доказів на спростування розміру вартості 1/6 частини квартири , при цьому пояснила, що не може надати письмових доказів на підтвердження того ,що вартість частки її майна є більшою.

З огляду на встановлені обставини , існують підстави відповідно до ст. 365 ЦК України для припинення права власності ОСОБА_2 на 1/6 частину у майні - квартирі за адресою : АДРЕСА_3 . Стягнення грошової компенсації за спірну 1/6 частину є похідною від припинення права власності на частку , а відтак вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 134 440 грн підлягає задоволенню . Оскільки вимоги позивача про припинення права власності на 1/6 частину у спільній частковій власності підлягають задоволенню, відтак підлягають задоволенню і вимоги позивача про визнання права власності на 1/6 частину у спірній квартирі відповідно до вимог ст. ст. 316,317,328 , 392 ЦК України

Отже, суд першої інстанції , оцінивши докази в їх сукупності, дійшов помилкового висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави , колегія суддів вважає , що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог позивача ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 276,60 грн .

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 55,4 кв.м., житловою - 33,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію в розмірі 134 440 (сто тридцять чотири тисячі чотириста сорок) гривень за 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3276 (три тисячі двісті сімдесят шість) гривень 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 13 червня 2019 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Грошові кошти в сумі 134 440 (сто тридцять чотири тисячі чотириста сорок) гривень знаходяться на депозитному рахунку Шевченківського районного суду міста Києва (квитанція №12 від 11 червня 2018 року, квитанція №0.0..1 від 20 лютого 2019 року).

Головуючий М.В. Мережко

Судді С.М. Верланов

С.І. Савченко