Головуючий суду 1 інстанції - Мартинюк В.Б.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 419/2013/18
Провадження № 22-ц/810/338/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Яреська А.В.,

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач: АТ КБ «ПриватБанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засіданнь Луганського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 22 серпня 2018 року (постановленого у складі судді Мартинюка В.Б.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі позивач - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що між ним та ОСОБА_1 24.09.2008 року укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору б/н позичальник отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом позичальник у заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ pages/70/, складає договір між сторонами.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, ухиляється від зобов`язання щодо погашення заборгованості, унаслідок чого станом на 30.04.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 32175 грн. 42 коп., з яких: 1565,35 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 28539 грн.81 коп. - проценти за користування кредитними коштами, та нарахованих за порушення умов кредитного договору 300 грн. - пені та комісії, а також 250 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1520,26 штрафу грн. (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.09.2008 року та судові витрати.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 22 серпня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.09.2008 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1565 грн.35 коп., процентів за користування кредитом у ромзмірі 28539 грн.81 коп. відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності, в частині стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафами у загальному розмірі 2070 грн.26 коп. відмовлено за безпідставністю вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на нього, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 24.09.2008 року відповідач отримав платіжну картку № НОМЕР_1 зі строком її дії по 03/09, остання картка № НОМЕР_2 була отримана відповідачем строком її дії до останнього дня жовтня 2017 року, строк платіжної картки № НОМЕР_3 , за якою відповідач здійснив платіж 26.05.2014 року сплинув 31.10.2013 року. Також, позивач посилається на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця картки, тобто з 31.10.2017 року, банком подано позов 01.08.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Від представника позивача надійшла письмова заява про слухання справи за його відсутності, апеляційну скаргу скажник підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач неодноразово викликався в судове засідання судовими повістками за адресою: АДРЕСА_1 , які поверталися з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

За відомостями Відділу обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС від 23.03.2019 року ОСОБА_1 зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . не значиться.

За таких обставин відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади Луганського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.09.2008 року ОСОБА_1 ознайомився та погодився із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» у публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», які були надані йому у письмовому вигляді, надав свою згоду, що заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають договір, укладений між ним та позивачем, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Анкета - заява про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» ОСОБА_1 , в якій містяться тарифи банку (базова відсоткова ставка в місяць 3%, підписана 24.09.2008 року.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Таким чином, 24.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило найменування на ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір б/н, в якому сторони погодили кредитний ліміт.

Відповідно до анкети-заяви відповідачем зазначався ліміт 100 грн., відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 3% щомісячно, Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

На підставі вищевказаної заяви відповідачу за вказаним кредитним договором б/н, було відкрито карткові рахунки та видано кредитні картки: № НОМЕР_4 строком дії до 03/09, № НОМЕР_5 строком дії до 01/10, № НОМЕР_6 строком дії до 01/10, № НОМЕР_3 строком дії до 10/13, № НОМЕР_2 строком дії до 10/17, про що свідчить довідка АТ КБ «ПриватБанк». (а.с.89).

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання картки неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбанні товари, так і частково погашав заборгованість по кредиту.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання, який відповідає строку дії картки. Від визначення строку дії кредиту, залежить встановлення періоду, за який кредитор має право нараховувати відсотки за кредитом, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Враховуючи предмет і підстави позову та з метою повного і всебічного з`ясування обставин, колегія суддів вважає необхідним прийняти докази, надані позивачем, а саме довідку про те, що ОСОБА_1 видано кредитні картки № НОМЕР_4 строком дії до 03/09, № НОМЕР_5 строком дії до 01/10, № НОМЕР_6 строком дії до 01/10, № НОМЕР_3 строком дії до 10/13, № НОМЕР_2 строком дії до 10/17, та виписку по картковому рахунку.

Отже, зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач користувався кредитними картками № НОМЕР_4 строком дії до 03/09, № НОМЕР_5 строком дії до 01/10, № НОМЕР_6 строком дії до 01/10, № НОМЕР_3 строком дії до 10/13, № НОМЕР_2 та погоджувався з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦПК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року № 591/8058/15-ц.

Відповідно до підпунктів 3.1.1, 3.1.3 пункту 3 розділу ІІ Правил строк дії картки вказаний на ліцьовій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення відповідна картка подовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніш (до початку місяця закінчення строку дії) не надішла письмова заява від утримувача про закриття картрахунку.

Строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк повернення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. (п.п.п. 5.4 п.п.5.1 п.5 розділу ІІ Правил).

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач з вересня 2008 року по травень 2014 року користувався кредитними коштами, сплачував заборгованість за кредитом та відсотки за його користування та інші платежі, але не в повному обсязі.

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Оскільки умовами договору погашення кредиту передбачено здійснювати шляхом внесення позичальником коштів: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, а строк дії картки закінчився 31.10.2017 року року, а з позовом банк звернувся 26.07.2018 року, про що свідчить штамп на копії поштового відправлення (а.с. 22), тому трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, щодо вимог про стягнення боргу за тілом кредиту позивачем не пропущено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість зі сплати кредиту в сумі 1565 грн.35 коп.

Щодо нарахування та стягнення процентів, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, умовами укладеного між сторонами договору від 24.09.2008 року передбачено щомісячне виконання відповідачем зобов`язання щодо погашення процентів за користування кредитними коштами.

ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог за кредитним договором.(а.с.29)

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення (постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов`язання.

Такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 14 лютого 2018 року у справі №564/1752/15-ц.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 26.05.2014 року в сумі 6,07 грн., який було спрямовано позивачем на часткове погашення заборгованості.

Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 24.09.2008 року по 30.04.2018 року в сумі 32175 грн.42 коп. звернувся 26.07.2018 року, про що свідчить штамп на копії поштового відправлення, а дії, які б свідчили про переривання відповідачем строку позовної давності щодо погашення відсотків в межах трирічного строку останнім не вчинялися, та як зазначалося вище останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 26.05.2014 року в сумі в сумі 6 грн.07 коп., тому трирічний строк позовної давності відраховується з 26.07.2015 року, то вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 09.04.2010 року (дата нарахування процентів на поточну заборгованість) по 25.07. 2015 року не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 24.09.2008 року відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 3%.

Отже, виходячи із тарифів банку відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 36% річних.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Із розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюється, виходячи із ставки 34,8% річних починаючи з 01 вересня 2014 року та 43,2% річних починаючи з 01 квітня 2015 року.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором укладеним з відповідачем з 36% річних на 34,8% річних, в подальшому на 43,2%, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

У п.п.п. 5.5 п.п.5.1 п.5 за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленими Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Як вбачається з анкети - заяви, підписаної відповідачем 24.09.2008 року базова процентна ставка по кредиту становить 3% щомісячно.

Відповідно до п.5.1 п.5 Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків змін розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у витягу по картрахунку згідно п.4.9 цього договору, якщо протягом 7-ми днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що банк не повідомляв відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, як це передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування, як зазначалося вище строк дії картки 31.10.2017 року, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01.11.2017 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01.11.2017 року по 30.04.2018 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, розмір відсоткової ставки 36% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом за період з 26.07.2015 року по 31.10.2017 року розраховується наступним чином: 1565,35 грн. (заборгованість за кредитом) х 36% (відсоткова ставка):360 днів (кількість календарних днів на рік згідно п.п.п.5.5 Умов та Правил) х828 дня = 1296,10 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентам за період з 26.07.2015 року по 31.10.2017 року в сумі 1296,10 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею, штрафом за необґрунтованістю, суд першої інстанції, обґрунтував рішення тим, що пеня, та суми штрафів відповідачу нараховані після 14.04.2014 року, що суперечить Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Так, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 13.01.2011 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р с. Дмитрівка Новоайдарського району Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Таким чином, пеня за період з 31.05. 2014 року по 30.04.2018 року в сумі 300 грн. нарахована позивачем після 14 квітня 2014 року.

Відповідно до п.п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 250 грн. штрафу (фіксована частина) та 1520,26 грн. штрафу (процентна складова.

Зазначені обставини свідчать про те, що банком нарахування штрафу здійснювалося під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу та пені за кредитним договором від 24.09.2008 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, то судові витрати відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 156 грн.70коп.

Згідно платіжного доручення від 13.09.2018 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн., а оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 235,05 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 22 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом у зв`язку з пропуском строку позовної давності скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського,1Д, м. Київ, ідентифікаційний код - 14360570) заборгованість за кредитним договором від 24 вересня 2008 року у сумі 2861,45 (дві тисячі вісімсот шістдесят одна) гривень, яка складається з: 1565,35 гривень - заборгованість за кредитом, 1296,10 гривень - заборгованість за відсотками за період з 26 липня 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 09 квітня 2010 року по 25 липня 2015 року відмовити за пропуском строку позовної давності, а щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2018 року відмовити за необґрунтованістю.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського,1Д, м. Київ, ідентифікаційний код - 14360570) судовий збір у розмірі 391 грн.75 коп.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови - 02 серпня 2019 року.

Головуючий: Н.В.Стахова

Судді: В.В.Кострицький

А.В.Яресько