Справа 473/2922/19 Головуючий суду першої інстанції Старжинська О.Є
Провадження № 22-ц/812/1884/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Старжинської О.Є., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом як кредитор спадкодавця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями за законом першої черги, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 серпня 2013 року у сумі 5 375 грн. 44 коп.

Доводи позову обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору від 31 серпня 2013 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 6 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за вказаним кредитним договором становить 5 375 грн. 44 коп., а тому 28 травня 2017 року представником Банку була направлена претензія кредитора до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, на яку 15 серпня 2017 року було відмовлено Банку в реєстрації претензії.

Посилаючись на те, що відповідачі не відмовлялися від прийняття спадщини, проживали разом зі спадкодавцем, а відтак вважаються такими, що прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, й кредитні зобов`язання померлого позичальника.

28 жовтня 2018 року до спадкоємців Банком було направлено лист-претензію з вимогами позивача. Проте зазначена інформація залишена без відповіді.

З огляду на ці обставини позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 375 грн. 44 коп.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із того, що, нотаріусом після смерті позичальника спадкова справа не заведена - інформації про склад спадкового майна, про видачу відповідачам свідоцтв про право на спадщину та про те, в якій частці спадщина буде належати кожному із спадкоємців немає, отже позовні вимоги Банком не доведені.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на незаконність оскарженого рішення, ухвалення його з порушенням норм матеріального і процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позичальник ОСОБА_3 . На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживали ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: 56564, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с. Яструбинове, які мали подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 16 червня 2016 року по 16 грудня 2016 року, однак цього не зробили.

Відповідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Скаржник зазначав, що суд першої інстанції не дослідив належним чином копію анкети-заяви від 31 серпня 2013 року та не звернув уваги на те, що в полі «Тип володіння нерухомістю за адресою проживання» стоїть відмітка «в особистій власності», тобто позичальник ОСОБА_3 власноручно підтвердила, що має нерухомість.

Суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Однак, суд не перевірив, хто на даний момент є власником нерухомості (спадкового майна) за адресою: Миколаївська обл., Вознесенський р АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . АДРЕСА_3 , а відповідачі не надали доказів, що розмір майна, успадкованого кожним із спадкоємців є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились та про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим відповідно до ст. 372 ЦПК України справа розглянута без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення наведеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 31 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір б/н з ОСОБА_3 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21 червня 2016 року серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Яструбинівської сільської ради Вознесенського району, актовий запис № 11.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 31 серпня 2013 року на дату смерті позичальника з боку останньої перед Банком існувала заборгованість у розмірі 5 375 грн. 44 коп.

24 травня 2017 року відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України Банком було направлено претензію кредитора до нотаріальної контори, що є фактично пред`явленням кредиторських вимог, в реєстрації якої йому було відмовлено у зв`язку з несплатою послуг з перевірки спадкового реєстру.

Також листом-претензією Банк звернувся 21 жовтня 2017 року до спадкоємців у строк, встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, однак відповіді не отримав.

Згідно відповіді Другої Вознесенської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заведена.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сини померлої є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом, на час смерті матері проживали та були зареєстровані: АДРЕСА_3 ).

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 та 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з їх учасників.

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Таким чином, спадкування передбачає не лише прийняття прав померлого спадкодавця, а й його обов`язків за певними зобов`язаннями.

Приймаючи у спадщину зобов`язання за кредитним договором, спадкоємець виступає новим позичальником, до якого переходять всі права та обов`язки за договором, у тому числі право користування кредитними коштами та обов`язок погашати поточну та прострочену заборгованість за кредитним договором.

Така вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. У досліджуваних правовідносинах ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїм правом заявити про вимогу до спадкоємців через нотаріуса. Проте Банку було відмовлено у прийнятті його вимоги як кредитора, зокрема було запропоновано звернутись із такою вимогою знову оплативши послуги нотаріуса. Між тим банк звернувся з вимогою безпосередньо до спадкоємців.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Як встановлено судом, позичальник ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент смерті у позичальника була прострочена заборгованість за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив відсутність у спадкоємця спадкового майна, в межах якого відповідачі мають відповідати перед банком за успадкованими зобов`язаннями за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Крім того, оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує також, що позивачем не доведено та не обґрунтовано, що відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника на підставі відносин спорідненості; позивачем не з`ясовано, дійсне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які прийняли спадщину після неї, позивачем не доведено, судом не встановлено, що відповідачка за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наявних документів неможливо встановити час, протягом якого позичальник та відповідачі проживали за встановленою адресою, а, відповідно, чи було це місце проживання спільним для них.

Усі наведені висновки позивач зробив на підставі припущень, не доведених будь-якими допустимими та належними доказами.

З наданої інформації Прибужанівскої сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, наданої на запит суду апеляційної інстанції, на день смерті ОСОБА_3 , крім відповідачів також була зареєстрована й ОСОБА_2 (дочка), яка також входить до кола спадкоємців першої черги та питання сплати боргових зобов`язань також стосуються її спадкових прав та обов`язків.

Аналіз підстав звернення до суду з даним позовом, норм цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також установлених правовідносин, дає підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення впливає на права та законні інтереси іншого спадкоємця нерухомого спадкового майна ОСОБА_2 , яка повинна брати участь у справі. Проте Банк не зазначив її в позовній заяві та не заявляв таких клопотань у суді першої інстанції.

За положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд розглядає справи з дотриманням принципів змагальності та диспозитивності сторін.

З наданих позивачем копій паспортних документів відповідачів суд першої інстанції зазначив, що оскільки останні були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, то мало місце прийняття спадщини спадкоємцями в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проте це не є достатньою правовою підставою для стягнення заборгованості за кредитним договором з огляду на таке.

Реєстрація відповідачів та померлої ОСОБА_3 в с. Яструбинове, не є безумовним доказом того, що відповідачі проживали разом із ОСОБА_3 та є особами, які відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду доказів того, що його вимога як кредитора була отримана відповідачами, та залишилася без відповідного реагування.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 належного їй на праві власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна за останньою не зареєстровано, а отже за спадкодавцем не встановлено майна, на яке б могло виникнути право на спадщину.

Доводи апеляційної скарги про те, що в анкеті-заяві від 31 серпня 2013 року спадкодавець зазначила в полі «Тип володіння нерухомістю за адресою проживання» стоїть відмітка «в особистій власності», що, на думку скаржника, підтверджує факт володіння позичальником ОСОБА_3 жилим будинком, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам по собі факт зазначення в анкеті заяві на час отримання кредитних коштів таких обставин, не може свідчити про наявність такого майна на день смерті позичальника та за таких обставин перехід прав на це майно до спадкоємців.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, запитаною судом апеляційної інстанції, ні за ОСОБА_3 , ні за відповідачами будь-якої нерухомості не зареєстровано.

Отже, враховуючи, що Банк не довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах вартості майна, одержаного в спадщину, не з`ясував чи наявне спадкове майно та яка його вартість, не врахував, що в анкеті заяві позичальник заявляв, що має у власності житловий будинок, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої та під час розгляду й апеляційної інстанції встановлено, що за спадкодавцем будь-якого рухомого чи нерухомого майна, належного йому за життя на праві власності, не зареєстровано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За такого колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції про відмову у позові залишено без змін відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.